Tave kviečia komendantas.
Praeitą kartą užbaigei su Holivudo verta įtampa.
Drauge Komendante, aš Amerikoje,
bet mano širdis vis dar gimtinėje.
Palik ją! Negaliu ir tavęs netekti!
SVEIKI ATVYKĘ Į OKLAHOMĄ
Pabusk, Bonai, mes dykumoj.
Tikroj Amerikos dykumoj!
Tu juk dievini filmus apie kaubojus.
Ar turit ryžių krakmolo?
Ne. Tik kukurūzų.
Čia Amerika, ne Japonija.
Kolos skardinė, 88 centai.
Taip Manas, naudodamas ryžių krakmolą,
o aš - kukurūzų krakmolą,
abu rašėm užkoduotus laiškus, naudodami vietinį produktą.
Ir vaikiškas lėktuvėlis.
10,62 dol.
Aš laišką siųsdavau savo kontaktui Paryžiuje.
Neva paryžietei savo tetai.
O tas kontaktas nusiųsdavo jį Manui į Hanojų.
Mane paguosdavo mintys apie tai, kaip Manas skaito mano laiškus
savo naujam puikiam kabinete.
Mano mieloji teta,
Teksase svilinančiai sausa.
Tas padeda išgarinti visas abejones dėl išvykimo iš namų.
Deja, mums bėgant, Bonas neteko šeimos.
Žiaurių komunistų raketos pražudė ir jo žmoną, ir vaiką.
Jie abu palaidoti Guame.
Kad parašyčiau užkoduotą laišką,
panaudodavau šlykščią Ričardo Hedo knygą, ieškodavau joje tinkamų žodžių.
Radęs žodį, pažymėdavau puslapį.
Tuomet kaip koordinates apskaičiuodavau eilutės ir žodžio numerį.
Šeši.
Užkoduotus numerius buvo galima pamatyt perbraukus jodo tirpalu.
Vieną žodį sudarė trys skaičiai. Todėl sakiniai turėjo būt trumpi.
Net ir Hemingvėjui būtų tekę valdytis.
Tarptautinės žinios.
Prabėgo jau 2 mėnesiai nuo Saigono užėmimo.
Besimėgaudamas keista lovos masažo funkcija
ir vakaro žiniomis,
negaliu negalvot apie Generolą ir tą siaubingą incidentą.
Palaukit. Atleiskit, aš pamiršau.
Saigonas, balandžio 30 d., 8.00.
Turiu grįžt į Čeifio fortą ir papasakot apie pabėgėlių stovyklą Arkanzase.
Ten mes pirmąkart išsilaipinom JAV teritorijoj.
Pirmosios Š. Vietnamo karinės pajėgos atvyko į miestą
sunkvežimiais su raudonai mėlyna vėliava,
simbolizuojančia komunistinę laikinąją revoliucinę vyriausybę.
Generole, gal uniformos vilkėjimas - ne pati geriausia mintis.
Mano žmonės patyrė siaubingą išbandymą.
Pamatę savo mylimą generolą su pilna uniforma,
jie jausis palaikomi ir nuraminti.
PRIEŠ 5 SAVAITES ČEIFIO FORTAS, ARKANZASAS
Ar jau yra žinių iš Klodo?
Apgailestauju.
Bet jis minėjo, kad kuo greičiau apgyvendins jūsų šeimą Los Andžele.
Arba ten, kur apgyvendinimo agentūra turės laisvų gyv. vietų.
Ne, aš saviškius apgyvendinsiu saulėtam Los Andžele.
Pažiūrėk! Aš sunaikinsiu tą parazitę!
O tu? Juk Klodas padės ir tau, tiesa?
Aš neturiu pirmumo teisės.
Bet susisiekiau su senu savo profesorium Los Andžele.
Nesijaudinkit, netrukus atvyksiu pas jus.
Būtinai. Ir jei tas profesorius nesutiks padėti,
iškart susisiek su manim.
Ką manot apie Ameriką? Kaip jum sekasi įsikurti?
Ar ir jūsų pastate kiauras stogas?
Amerikietiški drabužiai jums tinka.
Ar maistas skanus?
Ponia Šuan, ar skanu?
Pats paragauk!
Kaip drįsai apsivilkt šią uniformą?
Per tavo korumpuotą armiją netekau sūnaus!
Bjaurybe, grąžink man vyrą!
Sugrąžink man sūnų!
Ištrauk mus iš šios skylės!
Bailys!
Mano kepurė!
Tu mums melavai!
Greičiau, lipk!
Kodėl tos moterys kaltina mane?
Gal kažkas jas suklaidino.
Kaip suklaidino?
Dėl jūsų ir jūsų organizacijos.
Kaip pralaimėjom dėl korupcijos ir nekompetencijos.
Kaip priešai keršijo pasitelkę žiaurumus ir kankinimus.
Kas skleidžia tokį melą?
Juk žinot, kaip būna. Nepatenkintieji.
Tie, kuriems amžinai nieks neįtinka.
Puikiai mane pažįstantis žmogus nori mane sužlugdyt.
Generole, tos moterys tiesiog pyksta.
Dėl lervų.
Tai kodėl puola mane? Sakai, kad aš esu lerva?
Kodėl dar mano žmonės atsisuko prieš mane?
Nebent kažkas infiltravosi tarp mūsų.
Diversantas. Šalininkas.
Šnipas!
Šnipas?
Mikrobas, pasislėpęs mūsų lėktuve.
Bet juk tu atrinkai keleivius!
Todėl tu dar kartą patikrinsi tą sąrašą
ir praneši viską, ką išsiaiškinsi.
Pilna saugumo patikra. Kruopščiai patikrink viską.
Kai Generolą užvaldo paranoja,
vienintelis būdas apsisaugot - laikytis saugiu atstumu.
Laimei, netrukus gavau atsakymą
iš savo studijų laikų profesoriaus.
Jis sutiko padėti man ir Bonui.
Pamaniau: "Nuostabu.
Aš viską paruošiu,
o Generolo paranoja savaime išsisklaidys."
Bent jau tuo metu taip maniau.
Pone, nežinau, ką pasakyt. Išvykstu anksčiau už jus. Tai...
Žvalgų visad reikia.
Koks palaiminimas.
Ačiū, kad nepaisai laiko ir gamtos.
Kaip gali būti, kad nepaisant karo pasekmių,
tu vis dar toks pat malonus vaikinas, kokį tave pamenu?
Netrukus
supažindinsiu tave su savo sekretore. Ji bus tavo viršininkė.
Pažiūrėkim, kaip panelė Lori reaguos į mano kasdienį pasisveikinimą.
Konichiwa, Miss Sofia Mori-san. Ikaga desu ka?
Stebėk ir klausykis.
Čia Amerika.
Jei nenorit kalbėt angliškai,
grįžkit į savo šalį.
Bet, panele Mori, gimti japonu - tai privilegija.
Meldžiu, mokykis savo puikią kalbą dėl manęs.
- Beje, čia... - Orientalistikos fakultetas.
Vadovo kabinetas.
Regis, jis dabar užsiėmęs. Ką galėčiau jam perduoti?
Neblogai, tiesa?
Tai bent pokytis per 10 m.
Pameni šį butelį?
Prieš grįždamas namo į Vietnamą, įteikei man jį kaip padėką.
Po mano mamos mirties.
Beje, aš vis dar dėkingas jums už bilietą.
Nėr už ką.
Keisčiausia tai, kad tu atvykai pačiu laiku.
Priešai kuria planus, kaip mus pašalinti
ir prijungti prie Azijos-Amerikos tyrimų grupės.
Tepadeda mums Dievas.
Jie mus vadina kolonistais ir imperialistais.
Jie net prieštarauja pačiam žodžiui "orientalinis".
Nors jis kilęs iš lotyniško tekančios saulės apibūdinimo.
Tad paaiškink, kuo atgrasus yra saulėtekis?
Juk tu rytietis.
Na, pusiau.
Būtent apie tai ir kalbu.
Tobula rytų ir vakarų simbiozė.
Aš apie save taip nemanau.
Kai ką sugalvojau. Tau tai bus į naudą.
Net kaip terapija.
Kaip terapija?
Taigi...
Kairėj pusėj
surašyk visas savo rytietiškas geras savybes.
O dešinėj surašyk priešingas toms savybėms.
Tai bus vakarietiškos savybės.
Tavo rytietišką kilmę išduoda daili, maža nosytė.
O vakarietišką - skaidrios, pilkšvai žalios akys.
Mano mielasis, mišrūnai yra ateitis.
Rytoj vakare planuoju nedidelį susibūrimą.
Potencialiems mūsų programos rėmėjams. Noriu, kad ateitum.
Taip. Pažiūrėkim.
Keli mažai vilkėti apdarai. Jei nori, pasiimk juos.
Atleisk, nenoriu pasirodyt... Aš beveik nuogas.
Čia dar vienas krepšys su mano...
Beje, čia mano siuvėjo adresas.
Jei reiks ką pataisyti, jis mielai tau padės.
Nemaniau, kad skaitot tokias knygas.
Kokias knygas?
Rasistinį mėšlą.
Atėjo reporteris.
- Reporteris? - Dėl interviu.
Aš turiu duot interviu?
Ar jautėt Amerikos studentų aktyvistų palaikymą ir solidarumą?
Nelabai.
Mes visi protestavom. Buvom jūsų pusėj.
Tikrai? Kurioj pusėj?
Vietnamiečių pusėj.
Kurių? Šiaurės ar pietų vietnamiečių?
Turbūt, kad visų.
Nes juk mes visi atrodom vienodai, tiesa?
Juk... Aš galėčiau priklausyt Vietkongui.
Ir veikt slapta. Kaip jūs tą suprastumėt?
Aišku, kad taip nėra, aš dievinu Ameriką.
Ar ką nors nužudėt?
Savom rankom?
Ne. Nieko nenužudžiau.
Jau buvot čia kaip mainų programos studentas.
Koks jausmas grįžt po 10 m.?
Mane ištrėmė iš gimtinės.
Jaučiuos lyg iškeitęs viltį į nusivylimą.
Šypsokitės.
Atsiprašau, ponia. Ar galėtumėt trumpam pasitraukt iš fono?
Mielasis, pakeisk foną.
Mano mieloji teta, pagaliau atvykau į Los Andželą.
Dabar gyvenu puikiam butuke,
miesto širdyje.
Jie ne itin patogus, bet tvarkingas.
Vis dar stengiuosi rūpintis Bonu,
bet tai nelengva.
Jis beveik nekalba.
Nesinori tau rašyti tokių žodžių,
bet tas mulkis nė nesiprausia.
Kalbu apie tokį purvo sluoksnį, kad...
Profesoriaus Hamerio užduotis.
Turiu palygint savo rytietiškas ir vakarietiškas savybes.
Štai. Pasakysiu pavyzdį.
Vakarietiška mano pusė yra plepi.
O rytietiška pusė... Kokia?
Kaip manai? Spėk.
Kokia yra rytietiška mano pusė?
Taip, būtent.
Teisingas atsakymas.
- Tavo plaukuose valgymo lazdelės? - Atšok.
Gal įdarytą kiaušinį?
Nuo jų prasideda visi prof. Hamerio vakarėliai.
Jis mėgsta lygint save su kiaušiniu.
Baltas išorėj, bet geltonas viduj?
Ak, mano kapitone! Tu atėjai. Nuostabu!
Koks pasipuošęs. Čia jaunasis protežė, apie kurį pasakojau.
Jo motina vietnamietė, o tėvas prancūzas.
Kaip matot, puikus derinys, bet sudėtingas.
Tiesa, mielasis?
Jei tik jūs žinotumėt...
Skyriau jaunama kapitonui užduotį.
Išvardinti savo rytietiškas ir vakarietiškas savybes.
Gal taip jam pavyks išpainiot
tą sudėtingą prieštaravimų mazgą jo sielos gelmėse.
Papasakok, ką pavyko išsiaiškint?
Džefai, ar gali išjungt muziką?
Taip, tuoj.
Prieštaravimai.
Šio reikalo esmė - prieštaravimai.
Vakarietiška mano pusė prieštaravimus nori įveikti.
O rytietiška pusė norėtų juos iškęsti.
Todėl rytietiška mano pusė niekad nebijo pripažint prieštaravimų,
kai tenka susidurt su netikėtais įvykiais. Ji sako:
"Aš to tikėjausi."
Bet vakarietiška pusė sako: "Ką? Kodėl taip nutiko?"
Ir iškart puola analizuot.
Rytietiška mano pusė...
minioje...
jaučiasi jaukiai.
Bet vakarietiška mano pusė visad nori būt dėmesio centre.
Aš mąstau dvejopai.
Kaip vakarietis
ir / arba
kaip rytietis.
Todėl viena mano pusė brangina nepriklausomybę,
o kita pusė mėgaujasi abipuse priklausomybe.
- Ir dar, rytietiška mano pusė... - Ką gi...
Manau, kad esmę jau supratom. Tai puiku.
Taip.
Argi jis ne šaunus?
Panele Mori...
Atleiskit, negaliu atitraukt akių nuo tavo kimono.
Eikš. Atleisk, užtruksim tik minutėlę.
Tradicinė japoniška sprando dalis "unaji"
yra viena erotiškiausių žmogaus kūno dalių.
Jie mėgo rodyt erotines kūno dalis visiškai nepažįstamiem.
Tik sakau, kad turėtum daugiau domėtis
- savo paveldu. - Profesoriau, aš iš Gardinos.
Kenedžio nieks neklausinėjo, ar jis moka gėlų kalbą ir ar kas vakarą valgo bulves.
Jis vis dar elgiasi kaip feodalas.
Juk jau 8 dešimtmetis.
Ar mano "unaji" nuvylė? O gal tu smalsiai į jį žvilgčiojai?
Ten negalėjau jam paprieštaraut.
- Atsiprašau. - Viskas gerai.
Tu savo vaidmenį atlieki nepriekaištingai.
Kalbu apie naivaus atvykėlio vaidmenį.
Tu labai stačiokiška. Tai ne rytietiška savybė.
Aš amerikietė.
Suprantu tave.
Matau, kaip elgies prie mūsų mielojo profesoriaus.
Amžinai šypsaisi kaip geras studentas azijietis.
Atpažinau tavo kostiumą.
Skaudini mane, panele Mori.
Bet aš atlaikysiu.
Kai susiduriu su netikėtu įvykių posūkiu, aš sakau:
"Aš šito tikėjausi."
Ką tu slepi?
Tu alkanas?
- Ne, ačiū. - Paragauk.
Nemėgstu galvakojų.
Galvakojų? Kas tau?
Nemėgsti kiaušinių, nevalgai kalmarų.
Negi negavai atmintinės? Mes, azijiečiai, valgom viską.
Vaje...
Ypatinga dovana nuo tavo tėvo.
Žinau, kad pasigailėsiu papasakojęs tau šią istoriją.
Išlaisvink savo vakarietiškąją pusę.
Paslapčių pasakojimas - smagiausias pasauly dalykas.
Mano mama ruošė kalmarus kaip ypatingą skanėstą.
Tik išvaliusi vidurius,
ji suprato, kad baigėsi žuvies padažas.
Todėl ji išėjo į turgų, o mane aplaidžiai paliko vieną.
Tik aš ir kalmaras.
Negali būt... Ar tai išvis įmanoma?
Savo išniekintą partnerį pažymėjau.
Kad netyčia jo nesuvalgyčiau.
Bet net ir 14 m. berniukas turėtų suvokt,
kad jei aš jo nesuvalgysiu, tai suvalgys kas nors kitas.
- Kuris teks man? Šitas. - Mama, ne!
- Kai kam ši istorija atrodytų... - Pasibjaurėtina.
Pasibjaurėtinos yra 3 mln. žmonių skerdynės.
Kankinimai yra pasibjaurėtini. Bet masturbacija...
Taip, aš išdulkinau kalmarą ir tuo mėgavausi.
Man ne gėda. Tikiu, kad pasaulis būtų geresnis,
jei išgirdę žodį "nužudymas", paraustume taip pat kaip nuo žodžio "masturbacija".
Noriu, kad būtum visiškai atviras.
Kiek kalmarų nuo tada išdulkinai?
Kalmarų dulkintojas!
Jis - kalmarų dulkintojas! Iškrypęs niekšelis.
Čia turiu įsiterpt.
Ko tiksliai tuo metu siekei?
Ar gali būti, kad pamiršai savo misijos tikslą?
Toli gražu.
Anaiptol, pirmąsias 7 savaites Los Andžele labai uoliai dirbau.
Rinkau informaciją, viską tyrinėjau,
mokiausi visko
apie tą keistą bei dosnią šalį, kurioj atsidūriau.
Galiu pasakyt, kad nė akimirkai nepamiršau savo misijos.
Lana!
Madam, sveiki atvykę į Los Andželą.
Ačiū.
Generole, sveiki atvykę į naujuosius namus.
Generole...
Kaip bjauru.
PO 10 DIENŲ
Čionai, Majore. Kodėl nė vienas iš žvalgybos pareigūnų neranda mūsų namų?
Madam! Ir Kapitone! Regis, atvykau tinkamu adresu.
Atvykau pareikšti pagarbą Generolui.
Generolui? Tam, kuris buvo Generolas?
Ką jis išmano apie maisto ruošimą? Ar namų tvarkymą?
Generolas nebedirba.
Jis visą mėnesį dykinėjo, tad jaučiasi pervargęs.
Užsukit kitą kartą.
Durijus! Visur jų ieškojau.
Radai kinų turguje? Reiktų ir man ten nueiti.
Mano mama ruošia labai gardžius ryžius su durijum.
Kaip jūsų mama?
Ji labai išsiilgo tėvynės.
Kaip ir mes visi.
Čia jums. Kad pajustumėt namų skonį.
Iš kur gavot? Šioj šaly nieks jais neprekiauja.
Nepamirškit, kad kadaise aš buvau elitinis Slaptosios policijos agentas.
Ei!
Jau baigei?
Ką?
Tą, apie ką kalbėjom stovykloj, po velnių!
Juk prašiau, kad rūkydamas jį uždarytum.
Kalbu apie šnipą.
Generole, aš apie tai galvojau, ir...
Gal visgi jokio šnipo nėra.
Ką tu tauški? Aišku, kad yra.
Kodėl jūs toks įsitikinęs?
Ar kas nors gimtinėj galėtų tą patvirtint?
Aš ėjau šaligatviu.
Ir žinai, kas nukrito prieš mane?
Unitazo bakelio dangtis.
Tas baltas keramikinis.
Sumautas sunkus dangtis.
Jis nukrito iš 5 aukšto.
Negi nesupranti?
Pasikėsinimas nužudyti.
Aš tuo pasidomėsiu.
Ne tik pasidomėk.
Sumedžiok išdaviką. Išardyk maištininkų veiklą.
Pašalink grėsmę.
Ar aiškiai pasakiau?
Taip, pone.
Žinoma. Aš sugebėsiu.
Ką?
Pastarosiom savaitėm atrodai išsiblaškęs.
Kokia tu šauni.
Tu šauniausia pasauly moteris.
Žinau.
- Noriu kai ką prisipažint. - Aš mėgstu prisipažinimus.
Ar žinai, kad puikiai moki išklausyt?
Kai šypsaisi, prie tavo akių atsiranda mažos raukšlelės.
Ir kartais padrąsinančiai linkteli.
Visus įtikini,
kad viskam pritari,
pats neištardamas nė žodžio.
Kokia tavo mama?
Mano mama?
Mano mama mirusi.
Užjaučiu.
Ji buvo iš mažo kaimelio šiaurėje.
Negalėjo lankyt mokyklos.
Labai dievobaiminga katalikė.
Virtuvėj ji darydavo tikrus stebuklus.
- Ypač su kalmarais. - Su kalmarais?
Puikiai mokė savo sūnų.
Panašu, kad mudvi neturim nieko bendro.
Bet juk sakoma, kad vyrą traukia tokia moteris,
kuri turi bent vieną panašumą į jo motiną.
Gal tai ne tiesa.
O gal ir tiesa.
Trin, mergina, su kuria susitikinėjau Saigone,
tardavo balses visai kaip mano mama.
O Nikolė, mano mergina iš studijų laikų JAV...
Jos pirštai buvo tokie pat ilgi kaip ir mano mamos.
O tu ir mano mama...
Judvi sieja slaptas optimizmo jausmas.
Jis kvailas, bet kartu nuostabus.
- Panele Mori, aš manau... - Sofija.
Mudu jau kurį laiką dulkinamės.
Sofija...
Manau, kad pamažu tave įsimyliu.
Koks tu slapukas. Išviliojai iš manęs prisipažinimą.
Klausyk, jei jau prasidėsim...
- O dar neprasidėjom? - Kalbu apie emocinį ryšį.
Mudu dulkinamės.
Man 46 m. Visą gyvenimą viską dariau savaip.
Keistis neketinu.
Mane pamildamas rizikuoji,
nes aš tikiu tik laisva meile.
Kitaip tariant, ši meilė...
yra laisva.
Sveikas.
Čia Bonas.
Kraujo brolis.
Maniau, kad nuėjai išgert su Hao?
- Aš nenuėjau. - Kodėl?
- Nes Generolas... - Ką? Ką Generolas?...
- Jis paprašė pagalbos. - Ką? Iš tavęs?
Parduotuvėje, kurią atidarys.
Jis tau liepė ką nors nupirkt?
Jo parduotuvei. Jo gėrimų parduotuvei.
Pasirodo, mūsų Generolas atidarys gėrimų parduotuvę.
"Mano mielas sūnėne, džiaugiuosi, kad tu..."
Susikaupk. Generolo nenuvertink.
Prisimink, kaip jis užgniaužė panieką tavo maišytai rasei,
žinodamas, kad gali tavim pasinaudot.
Jis padarys viską, kad pasiektų tikslą.
Tu jį nurašei...
Didelė klaida.
Mes stebim bendravimą su jo kontaktais.
Bičiuli, būk atsargus.
Kas taip puikiai mane pažįsta?
Juk jūs nesat gatvėj nužudęs žmogaus. Tiesa?
Ne. Nesakau, kad tą padariau.
Bet to, ką darėm Saigone, esmė...
Kodėl tu toks lėtas?
Parašyta angliškai. Čia gali būt kokio nors bjauraus rasisto darbas.
Ne, kažkas ir toliau tyčia kiekvienam žingsny man kenkia.
Tą galėjo padaryt armėnas, kuriam priklauso gėrimų parduotuvė ant kampo.
Tai sakai, kad armėnas parduotuvės savininkas Los Andžele
surengė sąmokslą prieš mane
ir liepė Arkanzaso stovyklos moterim mėtyt į mane šlepetes!
Šiandien - vienintelis tavo, kaip mano Komunikacijų vadovo, šansas
atkurti mano lyderystę.
Nesupratau?
Ką tik tave paskyriau.
Nuvalyk ginklą!
Sveiki.
Kaip jie gali būt tokie patenkinti?
Kaip jie gali taip džiūgaut po to, kai paliko tėvynę
kaip kokie bailiai ir atvyko čia?
Juk kadaise jie buvo kariai!
Tyliau.
Ir kodėl tas mėšlius toks storas?
- Jis visad toks buvo. - Bet ne toks storas.
Šypsokitės.
Palauk, bičiuli.
Kam visos tos nuotraukos?
Kodėl turėčiau džiaugtis vakarėliu būriui bailių?
Generolas man davė nurodymą.
Šypsokis, mėšliau!
Nagi, Bonai...
Generolas sakė, kad šis vakarėlis bus pagrindas
mums susikuriant antrąją tėvynę Amerikoj.
Antrosios tėvynės nebūna.
Tėvynė yra tėvynė dėl to, kad ji tokia tik viena.
Vaje vaje... Čanas Tuetas Sonas.
Jau senokai negirdėjau su tokiu tobulu akcentu tariamo savo vardo.
Dabar mane vadina Soniu.
Kaip Sonį Boną?
Kada matėmės paskutinįkart?
Tam Vietnamo studentų tarybos seminare?
- Kur mūsų nuomonės nesutapo. - Kur susiginčijom
dėl Ho Ši Mino citatos:
"Nėra nieko brangesnio už nepriklausomybę ir laisvę."
Ir dėl jos reikšmės mūsų tautai.
Pamenu, kaip susinervinai ir ėmei rėkt: "Niekas! Niekas!"
Ir sviedei vadovėlį.
Sulankstei nugarėlę.
Žinai, tuomet maniau, kad esi CŽA remiamas studentas.
Kaip juokinga.
Tai kokiu reikalu atvykai?
Pabėgai nuo liūčių sezono, kad pasimėgautum Kalifornijos saule?
Taip. Pripažįstu, mano pusė pralaimėjo. Dabar patenkintas?
Na, ne visai patenkintas,
bet manau, kad dabar jie turi šansą užsitikrint nepriklausomybę ir laisvę,
kai Amerika pagaliau atsitraukė.
Tai gal grįžk ir padėk jiem atkurti šalį?
Taip, dabar tu amerikietis. Neįsižeisk.
Manau, kad turiu teisę į nuomonę apie savo gimtinę.
Aš toks pat vietnamietis kaip ir tu.
- Nes pasilikai pavardę? - Nors turbūt...
Aš tikresnis vietnamietis už tave.
Biologine prasme.
Neįsižeisk.
Tai kodėl tu čia?
Žmonių interesų žurnalistika.
Per smulkių istorijų nebūna.
Beje, pavadinimas...
Suprantu jo patriotizmą, bet Amerikoj "geltona" reiškia "nieko gero".
Kaip šlapimas.
Kaip azijietis krautuvininkas jis pats sau kenkia.
Tik nesakyk to Generolui.
Na, man reikia citatų.
Turiu ir daugiau.
Suprantu, kad buvo akimirkų, kai netekot drąsos.
Iš kur aš žinau? Nes ir pats tą patyriau.
Visi girdėjot gandus. Aš to neneigsiu.
Nuo tada, kai atvykau į šią šalį...
aš... kaip čia pasakius... tiesiog atsidaviau likimo valiai.
Bet galiausiai mane smarkiai paveikė žmonos pasakyti žodžiai.
Atidariau šiukšliadėžę, kad išmesčiau svaigalų butelius.
Bet tuomet suvokiau, kad tai švaistymas.
Bet dabar matote to suvokimo loginę pasekmę.
Reikia atsikratyt įpročio, o ne butelių.
Tai ką tądien pasakė mano žmona?
Ji pasakė...
"Mielasis, prisimink, kas esi."
Mūsų kariuomenė pralaimėjo.
- Ar dar yra žiurkių, norinčių iššokt? - Pone, šis laivas neskęsta.
Turbūt matėt tą bjaurią rašliavą
ant šio pastato sienos.
Ir vėl tos liūdnai pagarsėjusios nuotraukos vaizdas
naudojamas prieš mus,
kad atrodytume lyg budeliai!
Taip mus mato Amerika.
Bet mes žinom, kad tai melas!
Mes žinom, kad žudikas yra tas, kurį nušaus.
O dabar vienas iš mūsų...
naudojasi tuo vaizdu, kad reklamuotų tą patį melą!
- Sunaikinkit tarakoną! - Nudėkit gyvates!
- Sunaikinkit parazitą! - Perrėžkit jam gerklę!
Perrėžkit šnipui gerklę!
Kaip manai, kas jis?
Kas?
Kaip manai, kodėl čia laukiam? Kalbu apie šnipą.
- Man nerūpi. - Akivaizdu.
Kad ir kas jis, jį reikia nužudyt.
Ačiū už išsamų atsakymą.
Na, dabar mes jau čia.
Daugybę kartų žiūrėjau žinias, kaip paskutinis sraigtasparnis
pakyla iš JAV stovyklos.
Tikėjaus pamatyti jus.
Atleisk, kad nesusisiekiau.
Po evakuacijos jaučiaus sumautai.
Negalėjau pasiimt Ivės.
Jos namas buvo tuščias.
Važinėjau po rajoną Generolo motociklu,
ieškojau jos kiekvienoj gatvėj, kiekvienam kampely, skersgatvy...
Bet neradau.
Paskutinis sraigtasparnis jau ruošėsi kilt.
30 metų neverkiau dėl merginos. Po velnių, Ivė...
Užjaučiu.
Taip. Taigi...
Tai bent sąmyšis.
Tavo kolegos ėmė drabstytis purvais.
Tik šnipas sakytų, kad šnipo nėra.
Pažiūrėk, kokią dovaną gavau iš Klodo. 44 kalibro Auto Mag.
Kas nors prieštarauja šventinei taurelei?
Panašu, kad jums to reikia.
Tai majoras Onas.
Onas?
Šnipas?
Kuris iš dviejų Onų? Valgymo lazdelė?
Koldūnas.
- Dručkis Onas? - Taip.
Kodėl taip nusprendei?
Jis įsivėlė į vieną reikalą.
Į kokį reikalą?
Manau, kad tai susiję su saldėsiais.
Su saldėsiais?
Vadinasi, jis turi kontaktų Saigone.
Jis prisipažino, kad pasinaudojo
pareigomis Slaptojoje policijoje, kad jų gautų.
Dručkis Onas gauna visai nepavojingų saldėsių.
Niekas jo neįtartų.
Jo tėvo protėviai atvyko iš Kinijos.
Visi žino, kad jais pasikliaut negalima.
Skonis neprimena žinutės.
Bet jis per storas, kad būtų šnipas.
Gal, gal...
Bet šnipas, atrodantis nekenksmingas, turi privalumų. Tad...
Sunku pasakyt. Galėtume pasiteiraut Saigono.
Gal nepatikėsi, bet kartą buvai paminėtas tu.
Tikrai?
Taip. Juokinga, tiesa?
Taip, labai juokinga.
Beje, kaip su tavim elgias prof. Hameris? Gerai?
- Žinoma. - Puiku.
- Ar galiu paklaust? - Aišku.
Kodėl anksčiau neištraukėt Generolo šeimos iš stovyklos?
- Jis budėjo prie telefono. - Taip, žinau.
Nežinau. Norėjau, kad jis jaustųsi dėkingas Amerikai.
Kartais gerai primint žmogui, kiek jis tau skolingas.
Labanakt, vaiki.
- Nesijaudink. - Einu prie telefono.
Nekreipk dėmesio. Viskas gerai.
Ne, aš dirbu. Baik!
Orientalistikos fakultetas. Vadovo kabinetas.
Taip.
Taip, minutėlę.
Sako, kad čia tavo viršininkas.
- Ką? - Maniau, kad tai aš.
Klausau.
Pameni mūsų draugą kiną?
Smaližių?
Aš pasidomėjau. Pasirodo, gimtinėj likę jo giminaičiai
yra saugūs ir jiem puikiai sekas.
O tuo tarpu, mūsų giminaičiai įkalinti
vadinamosiose perauklėjimo stovyklose!
Mes badaujam ir mirštam!
Dirbk savo darbą!
Po velnių, nudėk jį. Kvaily, durti reikia ne taip!
Stipriau!
Mirk!
- Pavalgyk. - Aš nealkanas.
- Tu privalai valgyt. - Nieko aš neprivalau.
Jei nevalgysi, susirgsi.
Ir tuomet mirsiu. Pasitrauk.
Kada paskutinįkart prauseisi?
Nepamenu.
Ar Generolas minėjo, kad tu dvoki?
Nė karto. Pasitrauk.
Dvoki kaip žiurkė. Galėtum bent pagalvot
apie tą, su kuriuo gyveni.
Kaip kad tu pagalvojai, kai čia dulkinai tą japonę?
Ar kinę, ar korėjietę. Kad ir kas ji tokia.
Čia asmeninis mano reikalas!
Aš taikstausi, kad darai tą mano žmonos ir sūnaus akivaizdoj.
Ne čia.
Mes tą darėm... miegamajam!
Bonai. Bonai, turim eiti.
Bonai, mes išvykstam.
Paklausyk. Man reikia tavo pagalbos.
Majoras Onas yra šnipas.
Kas taip sako?
Generolas.
Kuris Onas? Koldūnas?
Ar turėčiau nudėt majorą?
Šiuo klausimu padėt tikrai galiu.
Vertė: Kotryna Vilkonciene