Herberte?
Ne diži se.
Ne, Herberte, ne mogu.
Gde smo?
Čekaj da razmislim.
Ne možemo da ostanemo ovde. Moramo da pođemo.
Idemo, odmah!
Ne...
Da, moramo da idemo. Dođi. -Ne...
Ne!
Hajde. -Ne mogu.
Ne!
Ne mogu da budem u ovom stanju i nestanju bića
kao da sam neko ko preživljava. -Slušaj me!
Ne, slušaj ti mene! Moram da...
Vraćamo se onom što sam bila. -Ne, dođi!
Slušaj me! -Jebi se!
Tvoja vlada je pala. -Pusti me!
Ne! -Hej!
Hej! Gotovo je!
Razumeš li? -Ne.
Ljubavi, pogledaj me. Gotovo je.
Skloni se, skote! -Hej!
Ne!
Pogledaj me, ljubavi.
Nemaš više moć, razumeš li?
Herberte... -Sad si...
Sad si u mom svetu.
Ja sam vojnik.
Ako hoćeš da preživiš, slušaj me. -Da.
Uzmi me za ruku. -Da. Razumem.
Ljubavi, razumeš li? -Da, ljubavi. Da.
EVROPA
REŽIM
Odsad, razmišljaj kao vojnik.
Da? -Da.
Nikad se ne predajemo svojom voljom.
Ako smo zarobljeni, opiremo se i tražimo izlaz.
Drži korak.
Da? -Da.
Ali, ako bismo doveli TV ekipu ili uradili nešto na društvenim...
Završili smo s tim sranjima!
Ako bi me narod video...
Niko ne sme da te vidi, prijaviće nas.
Treba da te izvučemo.
Dobro.
Kina. To je to.
Kina. Uvek su mi pomagali... -Zaboravi!
Kina je tamo, mi smo ovde.
Idemo.
Onda, Rinberg.
Moje najjače uporište. Pregrupisaćemo se i osnažiti...
Rinberg je na drugom kraju zemlje. Nemamo prevoz, a jure te.
Nađimo aerodrom. -Verovatno su ga preuzeli.
Neka nas avion negde pokupi.
Zašto je tako jebeno teško? Samo pozovemo avion...
Kako, Elena? Kako?
Otkud znam, jebote, samo ga pozovi.
Šta je to?
"Režim Vernamove je poražen.
Zemlja je vaša.
Ne slušajte vesti koje tvrde drugačije.
Sve službe će ubrzo obnoviti Vestgejtska pobunjenička vojska."
Jebeš njih!
Jebeš ih za sve što su mi uradili!
Pičke! -Zaveži!
Niki!
Niki.
Znam gde je. Znam gde je u Švajcarskoj.
Da.
Nađimo telefon i pozovimo ga, poslaće nam pomoć.
To je to, Herberte. Imamo plan.
Tako je. Samo da nađemo telefon...
Gde smo?
Ne znam.
Ne diži se.
Drži korak.
Moj narod je blizu, znam.
Nađimo ti sklonište. Hajde!
Hoćemo li da pokucamo na vrata? Ko će ovakvu da me odbije?
Šta je?
Vojska! Herberte, to su naši.
Upozorenje o policijskom času!
Ne garantujemo bezbednost nikome ko se zatekne napolju posle 21:00.
Ako neko skriva Elenu Vernam ili članove njenog režima,
biće uhapšen ili streljan na licu mesta.
Usluge mobilne telefonije za sada su ugašene.
Nema mobilne telefonije.
Pusti to.
Možda fiksni telefoni... -Elena.
Ako nađemo nekoga... -Pogledaj me.
Treba da ti nađemo skrovište gde te niko neće tražiti.
Shvataš? -Da.
Nema hrane, vode, ničega.
Samo jebena poezija.
Rekla sam Nikiju da je to glup žanr.
Osamdeset reči pijanog trabunjanja o vrbi ivi.
Elena...
Molim?
Zaista bi to uradila?
Šta?
Postavila me za kancelara.
Da, naravno.
To i jeste bio plan.
Da li je?
Bio je u toku, zar ne?
Izgovorila sam.
Nisi izgovorila. Oklevala si.
Jesam li? -Jesi.
Nisam... -Ne zajebavaj me glumom.
Herberte...
Herberte.
Pogledaj me i kaži da li bih te izdala.
Kaži ti meni.
Kaži mi.
Nikad te ne bih izdala.
U redu.
Hajde.
Smiri se.
Ne mogu da se krijem u mraku.
Moraš.
Ne mogu. Moram nešto da preduzmem.
Tamo je moj narod. Pomoći će mi.
Molim te, potražimo nekoga.
Zdravo, prijatelju! Srećan Božić.
Izvinite, da li sam...
Ne, nisi u nevolji. Nimalo.
Čuj, možeš li da povezeš prijateljicu i mene?
Kasnim, a policijski čas... -Ne idemo daleko.
Na putu nije bezbedno, a kuća mi je uništena.
Idem do brata.
Pogledaj me. Božić je, daj...
Dobro.
Može? Ovo je moja prijateljica.
Isuse! -Idemo tamo gde i ti.
Ne, slušajte...
Kako se zoveš, dragi? Kako se zoveš?
Gregor. -Gregore,
obraćam ti se kao kancelarka.
Ne brini o policijskom času i putevima.
Izbaci buku iz glave. Znaš da možeš da mi veruješ.
Kad se sve ovo završi, ubrzo, izgovaraće tvoje ime.
Hoće. Govoriće: "Gregor, čovek koji ju je dovezao.
Spasitelj, skeledžija." Znaš?
Gregore, slušaj me.
Sve što budeš želeo za sebe i porodicu, dobićeš.
Bićeš junak.
Mi ne zaboravljamo junake, da.
Imaš li telefon? -Junaci pozajmljuju telefone.
Prijatelju, čekaj!
Sranje!
Stani! -Elena!
Elena!
Zajebavaš me.
Pomoći ćete svojoj kancelarki? -Ja? Hoću. Kuda idete?
Vašoj kući, ako može.
Gospođice, to je...
Najveća jebena čast...
Jebote! I vi?
Sačekajmo drugog.
Ne, gospodine!
Desetare, moj desetare, ja sam vaš čovek.
Da, on je naš čovek. -Pijan je.
U kola! Ne žali se.
Sigurno umete da vozite?
Imate najboljeg vozača u Istočnom Gancu.
Za mog anđela.
Večno sam vam zahvalna.
Bože! Zar je moguće? Otkud vi sa mnom?
Vaša kuća je sigurna?
Da, sigurna kuća.
Veoma je čista. Nazdravićemo za Božić, da!
Kako se zovete, ljubavi?
Tomas. Zovu me Pevac, a vi me zovite kako hoćete.
Gledajte put!
Tomase, čujte, da li slučajno imate telefon?
Da, imam telefon, kod kuće. Poslužićete se.
Pusti ga da vozi. -Molim vas...
Još nešto, put!
Na raspolaganju sam vam, lepi moj anđele.
Rekli ste da imate kuću. -Da, gospodine.
Veliku, lepu kuću i sve jebene komšije.
Previše je javno. -Ne brinite.
Sâm sam u stanu.
Odvešću vas pravo gore. Prvo sačekajte tu.
Doneću vam nešto da obučete, da se maskirate.
Može? Tu smo. -Može.
Uspeli smo! -Uspeli. Da, Tomase.
Svaka čast.
Da, ljubavi.
Da. Ljubavi...
Jebem ti sve!
Ne verujem mu. Zajebaće nas.
Ne. Baš takav nam treba.
Divni, savršeni idiot, koji će sve da uradi za mene.
... bivša kancelarka Elena Vernam je u bekstvu.
Ako imate informacije o njenom kretanju,
odmah to prijavite i primite nagradu.
Lojalisti neće biti tolerisani.
Pristalice Vernamove gube podršku.
Bivša kancelarka nema gde da se sakrije.
Biće pronađena i izvedena pred sud.
Ne slušaj ove laži.
Sranje!
Šta je bilo?
Zdravo, cure! Kako ide život?
Ćao!
Evo, ovo je moje.
Ovo i ovo.
Lažna budna moje pokojne majke, matore krmače.
Blagosloven bio, ljubavi.
Ne, vi ste moja ljubav. -Ne, Tomase...
Vi ste naš anđeo čuvar.
Spusti glavu.
Na čijoj strani su ovde?
Ovde? Na svačijoj. Svuda su na svačijoj strani.
Požurite.
Obični ljudi.
Uđi!
Mnogo vam hvala, Tomase.
Pamtiće vas kao čoveka koji je spasao narod.
Da? -Da.
To bi mi se svidelo. Bi.
Slušajte, ne smete nikome da kažete da je tu, razumete li?
Nikome. -Da, naravno.
Rekao sam samo majci.
I tati.
I bratu i sestri i sestrinog brata kiti.
Da se samo vidite!
Šalim se!
Požurite. -Hoću.
Evo. -Uđi!
Poznajete onu ženu? -Koju?
Na drugoj strani. -Gretu?
Ona bi to volela.
Gleda mi đoku kao da je puding.
Bože! -Verujete li joj?
Nego šta, jebote!
Tomase, ljubavi? -Da?
Rekli ste da imate telefon.
Da, naravno. Ovde je.
Da li ste za rakiju? Hoćemo li da nazdravimo?
Ja bih baš voleo.
Herberte? -Izvolite, uđite.
Da li radi? -Odličan telefon, videćete.
Tomase...
Ne.
Tomase, izgleda da su se vrata zaključala...
Jebena krmačo!
Obesiće te kao kobasicu! Samo čekaj!
Ne, Tomase!
Otvori!
Zahtevam da smesta otvoriš vrata!
Tomase! Ne, Tomase!
Jebote! -Tomase, ljubavi. Anđele moj.
Pozvaću rođaka iz Službe bezbednosti!
Isuse, Herberte! Treba da nađemo...
Ti si prokleta kučka! -Otvori vrata!
Bićeš osuđena na pakao! -Drkadžijo! Uzeo si mi pištolj!
Ubila si moju zemlju, a sada ću ja da ubijem tebe!
Otvori vrata!
Ubiću te!
Jebote!
Herberte! Bože... -Pomeri se!
Prijatelju, pogodi ko je u mojoj spavaćoj sobi.
Rekao sam ti! -Herberte!
Molim?
Gotovo je?
Nije. Naći ćemo izlaz, kao uvek.
Ne... -Da!
Umrla sam. -Ne!
Umrla sam. -Nisi. Prestani!
Umrla sam! Sad mogu i da umrem, jebote!
Prestani! Šta to radiš? -Ne mogu.
Hej...
Ne.
Pogledaj me.
Molim te, obećaj mi da nećeš to uraditi. Obećaj mi.
Stižu ovamo!
Jebeni divljaci! Svinje! -Zaveži! Ubiću te...
Ukrala si naš novac! -Jebote!
Vrati nam novac!
Herberte...
Ne. Pružila sam im toliko ljubavi. -Ti si nam ovo uradila!
Herberte... -Ti si ovo uradila!
Pružila sam im toliko ljubavi. -Igraću na tvom grobu!
Ne.
Ne...
Ne razgovaram sa izdajničkim špijunskim pičkama!
Zapiši, bivša kancelarka odbija civilizovan dijalog.
Gde vam je optužnica?
Tražim da vidim zvaničnu potvrdu vaše jebene legitimnosti,
koja ne postoji.
Vodite je. On ostaje.
Ne mrdaj, bre! -Ne dirajte ga!
Ne pričaj s njima! -Ako ga povredite, ubiću vas!
Slušaj me! -Pustite me!
Nemoj ništa da im kažeš! Elena!
Odseći ću ti jaja makazama!
Elena! -Herberte!
Elena!
Sad ćete odgovarati na pitanja.
Nipošto.
Zapiši, bivša kancelarka odbija da odgovara na pitanja naroda.
Recite mom narodu da ću odgovarati samo pravim predstavnicima
radničke klase, u parlamentu. -Parlament je raspušten.
Parlament mogu samo ja da raspustim.
Služba bezbednosti i WRA
ujedinili su se u novi vrhovni organ upravljanja,
Narodnooslobodilački front. -Narodnooslobodilački front?
Niko ne zna šta je to. Zajebavate me!
Pročitaćemo vaše zločine. -Nisam počinila zločine.
"Okrivljena je počinila sledeće zločine."
Okrivljena? Jebena derišta! -"... protiv ljudskog dostojanstva,
za despotsko i zločinačko ponašanje,
ubistvo bivšeg kancelara Edvarda Keplingera,
nabavljanje luksuznih namirnica iz inostranstva
dok je narod opstajao od 200 grama dnevno."
Neosporne laži.
Ništa od toga ne bi utvrdilo nijedno međunarodno telo.
Bedni, pokvareni čoveče... -"Zločin genocida."
Vi ste poludeli.
Čuli ste optužbe? Razumeli ste ih?
Ne, ni reč nisam razumela. -Odgovorite mi.
Slušaj me, psihopato!
Pokušavao sam!
Neprestano sam pokušavao da usmerim tvoj oštećeni mozak,
ali nisi htela da slušaš!
Pričala si samo o buđi, menopauzi,
"jebi me, tatice" i pravac pakao!
Zato...
Sad ćeš da platiš i da odgovaraš za svoje zločine.
Ne, ti ćeš da odgovaraš za zločin izdaje,
a ja ću odvući tvoj raspali leš do narodne palate!
Šta joj radiš?
Odvedi me kod nje.
Znaš li šta je upravo uradila?
Izdala te je. -Jebi se.
Pravi te žrtvenim jarcem.
Kači ti svoje grehe.
"Kasapin me je naterao!"
Mi znamo istinu, ti i ja.
Njoj nije sve čisto u glavi.
Otac? -Hej!
Bog zna šta je radio.
Priča se da joj je stavljao kitu u usta.
Zaveži!
Nisam siguran, ali nije ni važno.
Nema joj leka.
Iskoristila te je da pojača svoj ego i zemlja sada umire.
Ubija nas!
Na hiljade, svuda.
Očeve, majke, sinove, radnički narod, tvoj narod.
Ni zbog čega.
Iz ponosa.
Znaš da je tako, zar ne?
Pretpostavio sam da si oduvek znao.
Nisam tvoj mučitelj.
Nisam došao ništa da izvučem.
Ja sam to gledao.
Svi smo gledali.
Kako te je povredila.
Obmanula.
Poniženja.
Zatvorila te je, mučila, pa to preokrenula i nazvala ljubavlju.
Ubedila te je u neko duboko, drevno sranje bez kog ne bi znao gde si.
To je uradila svima nama.
Drži nas kao taoce svoje ljubavi.
S tim je sad završeno.
Došlo je vreme da je se odrekneš.
Javno, važi?
Spasi sebe.
Šta se dešava?
Zahtevam da znam šta se dešava.
Kao što smo očekivali,
napustio vas je vaš veliki vo.
Kaže da ste mu zatrovali mozak.
Šta kažete na to?
On to nikad ne bi rekao.
Svi su vas ostavili, Elena.
Sami ste.
Nemate drugog izbora osim da sarađujete.
Reći ćete istinu narodu.
Javno ćete priznati svoje zločine i to ćete uraditi na televiziji.
Na televiziji? Dobro.
Potrebna sam ti?
Niste, gospođo.
Zato sam živa.
Ne.
Mi verujemo u princip, legalnu tranziciju vlasti.
I potrebna sam ti da to proguram, svinjo.
Nemaš većinu, je li, prase?
Naprotiv, verujte mi.
Gubiš biračko telo, zar ne, prasulence?
Moj narod, milioni njih u Rinbergu, u Brdima,
nikad ti neće dati,
ni Narodnooslobodilačkom frontu, moralni autoritet.
Nemaš čak ni Ameriku?
Hajde, priznaj.
Imamo svu potrebnu podršku.
Da je to istina, već bi me spalio i birao tapacirung.
Slušaj me! Naređujem ti da sarađuješ!
Ne bi mogao da narediš ni da ti isprže jebena jaja.
Dobro.
Šta se dešava?
Šta je to?
OPASNOST CRNA BUĐ
Ne!
Pomoći ćeš mi? -Da.
Da? -Da!
Danas?
Mora da bude danas!
Da!
Zapiši, bivša kancelarka je pristala na saradnju.
Slušaš li? -Da.
Evo kako ćemo.
Odvešćemo te odavde, da? -Da.
Prebacićemo te do parlamenta.
Okupićemo sve stanice
i priznaćeš narodu svoje zločine.
Pristaješ li?
Da.
Zapiši, bivša kancelarka potvrđuje svoje zločine i pristaje na priznanje.
Sve ćemo uraditi otvoreno.
Radićemo po zakonu, zato što mi nismo kasapini.
Ne. -Mi služimo Ustavu.
Dođi.
Osloni se na mene.
Najpre da se urediš, da izgledaš pristojno.
Ne želim da te ponizim, Elena.
Prema desetaru Zubaku će se postupati pošteno i po zakonu,
kao i prema tebi.
Kada priznaš...
Čisto!
Idemo!
Prebacićemo vas.
Sklonite se!
Ne!
Gde smo?
VERNAMOVA MARŠ
Šta...
Gde...
Kuda me vodite?
Letećemo?
Letećemo nekud?
Izlazi! Smesta!
Idemo!
Napred! -Sklonite se!
Napred!
Sklanjajte se, jebote! -Napred!
Dobro si? Jesi li povređena?
Nisam.
Kako su...
Gde smo?
Ne znam.
To su Amerikanci. Znam.
Ništa im nisam rekao. Nisam te izdao.
Ne! Herberte! -Elena!
Herberte! Ne!
Šta...
Odlično.
Odlično. Duboko se izvinjavam na grubom prevozu.
Da li ste dobro?
Šta pričam? Sigurno ste iscrpljeni.
Šta je ovo?
Da li smo sami?
Da li... -Molim vas, sedite.
Da li je gotovo?
Ako jeste, zahtevam da me vratite u palatu.
Ako nije, idem u Kinu.
U Kinu, sa garancijom da nema ekstradicije.
Shvatate li? To mi treba odmah, Emile.
Zahtevam... Treba mi odmah.
Gospođo, molim vas, sedite.
Bože! Šta reći?
Teško mi je zbog svega što su vam uradili.
Poniženje.
Nezahvalnost.
Nepojmljivo je.
Recite mi šta se dešava.
Živa sam? Mrtva? Koji moj je ovo?
Gde smo?
Građanski rat besni, ali niko još nije pobedio.
Visi o koncu.
Pobunjenici su napredovali, ali meki su iznutra.
Vaši lojalisti drže rudnike, Brda i većinu vojske,
ali sve to je nestalno.
Ja sam ostao neutralan. Pristrasnost nije dobra za posao,
ali vidim da situacija vapi za izvesnim autoritetom.
Da neko stvarno preuzme kontrolu.
Neko ko to ume.
Poznato lice.
Dobro.
Pa...
Onda, ne gubimo vreme. Slušajte me, Emile...
Ne, slušajte vi mene.
Vi to umete, ali mogućnost dugoročnog opstanka je vrlo mala.
Potpuno ste odsečeni. Vi ste beba na santi leda.
Treba vam branik.
Ne prijatelj ili vidljiv saveznik,
već snažne mere da zaustave nalet sranja.
Da. Kina.
Ne. Za njih ste sada previše rizični.
Štaviše, shvatio sam koliku opasnost predstavljaju za region.
Jeste li? -Jesam.
A trebalo bi i vi.
Zapad će srdačno pozdraviti lukobran u ovom regionu,
nekoga ko ume da odbrusi Kini.
S našim resursima i nedavno pronađenim kobaltom...
Ne. Ne verujem im.
Preokreti nisu neuobičajeni.
Naravno, ne javno,
već tamo gde i uvek, u mraku.
Dobijete malo materijalne podrške preko nezvaničnih kanala
kao pomoć ratnom naporu.
A onda, tiho, prioriteti se menjaju, sankcije ublažavaju.
Nova Bela kuća se smesti
i tako se vratimo na stare veze.
Šta kažete, Džudit?
Da li će to odgovarati novoj administraciji?
Verovatno.
Ako vidimo promene i garancije.
Da, promene.
Šta kažete, Elena?
Zadržimo se na tome. Isključićemo se, ali, hvala.
Prvo se osvežite, pa ćemo da vidimo šta dalje.
Ove sobe su bezbedne.
Vazduh je čist.
Još samo ovo, gospođo.
On mora da ode, naravno.
Ko? -Niste dobar par.
Od njega je sve počelo i s njim treba da se završi. Znate to.
Šta ako odbijem?
Naravno.
Uradite kako želite.
Vi držite sve pod kontrolom.
U svakom slučaju, idite da se osvežite.
Pomirite se s tim.
A onda ćemo sve da ojačamo.
Šta se dešava, Elena?
Herberte, molim te, sedi.
Reci mi šta se dešava.
Oni...
Herberte, Amerikanci i Bartos,
oni hoće da nam preotmu zemlju
i... traže da kleknem i budem predstavnik toga.
Šta si im rekla?
Ljubavi, ja... -Elena, ne zajebavaj me glumom.
Šta si prihvatila? -Ništa.
Ništa nisam prihvatila.
Ne mogu da nas rastave. Ne mogu, zar ne?
Herberte, kaži to.
Ne mogu da nas rastave. -Tako je.
Tako je. Imam plan.
Borićemo se protiv njih.
Borićemo se do smrti, ti i ja, zajedno.
Da, u početku ćemo igrati po njihovom, ali nakratko.
Kad ne budu pazili, pokrenućemo kontranapad naroda.
Bartos će završiti u zatvoru, zaplenićemo njegovo bogatstvo
i podelićemo ga siromašnima.
A onda...
Izgradićemo ga.
Ponovo ćemo ga izgraditi.
Od naše zemlje.
Ti i ja, zajedno. Naši snovi će večno trajati.
Herberte...
Boriću se protiv njih do smrti.
Da.
Volim te.
Sigurno si umoran.
Da. Bilo je naporno.
Sad možeš da spavaš, ljubavi.
Znam.
Spavaćemo, i sanjaćemo.
A sve ovo ćemo da zaboravimo.
Šta ti je?
Ne znam, samo...
Mnogo ulažemo u starenje.
Tolike godine.
A onda, jednog dana...
Ostvare ti se najgori strahovi...
A ti si i dalje isto dete.
Herberte?
Srećna sam što si došao.
I ja.
Bio si mi potreban.
Zaista.
Lepo si rekla kad smo se upoznali.
"Stvoreni jedno za drugo."
Plašim se.
Ne treba.
Ja sam tu.
Izvoli, ljubavi.
Hvala.
Karla hoće da proveri,
i dalje si opredeljena za lososa za večeras?
Da, može.
Divna, vatrena dama.
Tvoj deveti Dan pobede.
Isuse, jebene godine!
Da, znam.
Mada, ako smem da kažem, odlično se držiš, ljubavi moja.
Hvala.
Ne, zaista.
S obzirom na, znaš...
Šta?
Nezgodan period.
Annus horribilis.
Da.
Ponekad se pitam...
O čemu se tu radilo?
To...
Sve to.
Malo sam se zanela.
Da.
Voljeni moji.
Veličanstveno veče!
Mnogo mi je drago što ste sa mnom na ovogodišnjoj proslavi Dana pobede.
Osvrnimo se začas na put kojim smo stigli dovde.
Naša ljubav je bila na iskušenju.
Naša vera u naš način života bila je na ivici da se sruši.
Sad znamo koje su nas mračne sile dovele do te ivice.
Keplinger i radikalna levica.
Korumpirana Služba bezbednosti.
I, naravno, opasna Kina,
koja nastoji da pregazi Evropu svojom totalitarnom ekonomijom
i kancerogenom 5G tehnologijom.
I, da, čak i ljudi u mojoj vladi,
osobe koje sam cenila,
osobe koje su tvrdile da rade u interesu radnika,
a koje su se ispostavile da ne zaslužuju poverenje.
Zahvalna sam na tome što sam ja uočila njihovu pravu narav na vreme
i što sam uspela da predupredim katastrofu.
Sada je pred nama osvit novog doba.
Nova Evropa.
Sada možemo da se osvrnemo na protekle podele i nemire
ne kao na greške, već prilike za učenje,
prilike za izlečenje i razvoj.
I dalje imam ogromnu čast da vas vodim na tom putu.
Ja nisam niko bez svih vas.
Sve što jesam, ja sam kroz vas.
Blagosloveni mi bili.
Blagoslovena bila naša ljubav.
Zauvek.
Volim vas!
Prevod: Lidija Jovanovic