Herbertai.
Lik tunelyje.
Ne, Herbertai. Negaliu.
Kur mes?
Leisk pagalvoti.
Aišku. Negalim čia likti. Turim eiti.
Turim iš čia eiti.
Ne.
-Taip, turim tuoj pat iš čia eiti. -Ne.
Ne, ne.
-Eime. -Aš negaliu.
Ne!
Negaliu būti tarpinėje būklėje tarp buvimo ir nebuvimo,
-kaip vos išgyvenantis žmogelis. -Paklausyk manęs!
Ne, tai tu manęs paklausyk! Aš turiu... Man reikia...
-Mes grįžtam, aš vėl būsiu kanclerė! -Ne.
Paklausyk manęs!
-Tavo vyriausybė žlugo! -Paleisk mane!
Ei!
Ei! Viskas baigta!
-Ar supranti? -Ne.
-Pažiūrėk į mane. Viskas baigta. -Ne.
-Lipk nuo manęs, šikniau! -Ei!
Ne!
Pažiūrėk į mane, mano meile.
Tu nebeturi valdžios. Supranti?
-Herbertai... -Tu...
Tu - mano pasaulyje.
Aš - kareivis. Taip?
Jei nori išgyventi,
-klausyk manęs. Gerai? -Gerai.
-Kibkis man į ranką. -Taip. Suprantu.
-Ar supranti, mano meile? -Taip, mano meile. Taip.
EUROPA
Nuo šiol turėsim mąstyti kaip kareiviai. Taip?
-Taip? -Taip.
Savo noru tikrai nepasiduosim.
O jei mus paims į nelaisvę,
iš visų jėgų priešinsimės ir stengsimės pabėgti.
Neatsilik.
-Taip? -Taip.
Bet jei rastume filmavimo grupę ar ką nors socialiniuose...
Ne. Su šitais niekais baigta!
Bet jei mano tauta galėtų mane pamatyti...
Niekas neturi tavęs pamatyti. Antraip mus įskųs.
Turim tave išgelbėti. Ar supranti?
Gerai.
Kinija. Ji padės.
-Kinija. Ji man buvo gera. -Pamiršk ją!
Kinija - ten, o mes čia.
Eik su manim.
Tada Rinburgas.
Mano didžiausia šalininkų tvirtovė. Ten persigrupuosim, sustiprinsim...
Rinburgas - kitoj šalies pusėj.
Mes pėsti, o tave medžioja.
-Tai rasim aerodromą. -Jį greičiausiai užėmė sukilėliai.
Tada iškvieskim lėktuvą mus pasitikti.
Dieve. Kodėl tai šitaip sunku? Mes tiesiog gausim lėktuvą...
Kaip, Elena? Kaip jį gausim?
Nežinau, po šimts. Aš tiesiog tai darau.
Kas čia?
"Vernham režimas nugalėtas.
Šalis yra jūsų.
Nepaisykit jokių priešingų naujienų.
Vestgeito pasipriešinimo armija netrukus atkurs visas paslaugas."
Velniop juos visus!
Velniop juos visus už tai, ką jie man padarė!
-Bjaurybės! -Užsičiaupk!
Nikis.
Žinau, kur jis. Jis apsistojo Šveicarijoj.
Taip.
Rasim mobilųjį, jam paskambinsim ir jis atsiųs pagalbą.
Taip, Herbertai. Mes turim planą.
Teisingai. Taip, mums tereikia rasti telefoną...
Kur mes?
Nežinau.
Pasilenk.
Būk prie manęs.
Pasilenk. Greičiau.
Mano žmonės yra netoliese. Aš tą žinau.
Turim tau rasti slėptuvę, Elena. Eime.
Tai mes tiesiog pabelsim į duris? Juk niekas man neatsakys išvydęs mano veidą.
Kas?.. Kas ten?
Armija! Herbertai, jie - mūsiškiai...
Įspėjam dėl komendanto valandos.
Negalim užtikrinti saugumo tų, kurie šįvakar po 21:00 bus lauke.
Tie, kas priglaus Eleną Vernham ar jos režimo narius,
bus suimti arba iš karto nušauti.
Mobiliųjų telefonų ryšys kurį laiką neveiks.
Nėra mobiliojo ryšio.
Pamiršk apie jį.
-Laidiniai telefonai gali veikti. -Elena, pažiūrėk į mane.
-Jei rasim žmogų su... -Elena, pažiūrėk į mane.
Turim tau rasti pastogę
ir vietą pasislėpti, kur be mūsų niekas neis.
-Supranti? -Taip.
Čia nėra nei maisto, nei vandens.
Visur sumautos poezijos knygos.
Nikiui sakiau, kad šis žanras beprasmiškas.
Aštuoniasdešimt girto nusikalbėjimo žodžių apie žilvičio kačiukus.
Elena.
Ką?
Tu tikrai ruošeisi tai padaryti?
Ką padaryti?
Paskirti mane kancleriu.
Žinoma, ruošiausi.
Juk toks buvo mūsų planas. Argi ne?
Ar tikrai?
Tai jau vyko. Argi ne?
Aš tai pasakiau.
Nepasakei. Tu dvejojai.
-Tikrai? -Taip, dvejojai.
-Ne, aš... -Nemeluok man.
Herbertai.
Pažiūrėk man į akis ir pasakyk, kad galėčiau tave išduoti.
Tu man pasakyk.
Pasakyk.
Aš tavęs tikrai neišduočiau.
Tikrai tavęs neišduočiau.
Gerai.
Eime.
Nurimk.
Dieve. Negaliu slėptis šešėlyje.
Tu privalai.
Negaliu. Turiu ko nors imtis.
Ten - mano liaudis. Ji man padės.
Būk geras, mes turim ką nors rasti.
Labas, mielas drauge. Linksmų Kalėdų.
Atleiskit. Ar aš?..
Ne, į bėdą nepatekai.
Klausyk, ar galėtum pavėžėti mane ir mano draugę?
-Aš jau vėluoju. Komendanto valanda... -Palauk. Netoli.
Keliuose nėra saugu, mano namai sugriauti.
Važiuoju pas savo brolį.
Pažiūrėk į mane. Juk Kalėdos. Nagi.
Gerai.
Gerai? Štai mano draugė. Klausyk.
-Viešpatie. -Važiuosim ten, kur važiuosi tu.
-Ne. Klausykit. -Palauk.
Kuo tu vardu, mielasis? Kuo tu vardu?
-Gregoras. -Gregoras.
Paklausyk manęs. Sakau tau kaip tavo kanclerė.
Dėl komendanto valandos ir kelių nesijaudink.
Nutildyk tą triukšmą savo galvoj. Juk žinai, kad gali manim pasitikėti?
Kai visa tai baigsis, o tai bus labai greitai, žmonės tars tavo vardą.
Tikrai. Jie sakys: "Gregoras, ją pavežęs žmogus.
Išgelbėtojas, keltininkas." Supranti?
Gregorai, paklausyk manęs.
Parūpinsim viską, ko norėsi tavo ateičiai ar artimiesiems.
Tu būsi didvyris.
O mes didvyrius prisimenam visada. Argi ne?
-Tu turi mobilųjį? -Didvyriai skolina savo mobilųjį.
Mano drauge! Palauk!
Velnias!
-Stok, stok! -Elena!
Elena!
Po perkūnais, jūs juokaujat.
Ar padėsit savo kanclerei?
Aš, ponia? Taip. Kur keliaujat?
Pas jus, jei būtumėt toks malonus.
Ponia, aš... man būtų...
-didžiausia garbė. -Elena.
Kad mane kur! Jūs irgi?
Geriau palaukim kitos mašinos.
Ne, pone. Ne.
Mano kaprale, aš - žmogus, kuris jums padės.
-Taip, jis mums padės. -Jis girtas.
Lipk į mašiną.
Jūs tikrai mokat vairuoti?
Aš - geriausias vairuotojas Rytų Gance.
Savo angeliukui.
Pone, aš jums už tai būsiu amžinai dėkinga.
Vajetau. Kaip tai įmanoma? Kaip jūs atsidūrėt su manim?
Pone, ar jūsų name saugu?
Taip, mano namas saugus.
Jis labai švarus, pone. Pakelsim taures už Kalėdas. Taip!
Klausykit. Kuo jūs vardu, mielasis?
Tomas. Mane vadina Rusteriu, bet galit mane vadinti kaip norit.
Žiūrėkit į kelią!
Tomai, klausykit. Gal jūs netyčia turit telefoną?
Taip, telefoną turiu. Namie. Galėsit juo pasinaudoti.
-Netrukdyk jam vairuoti. -Prašau naudotis...
Dar vienas dalykas. Kelias!
Aš jūsų paslaugoms, mano mielas angele.
-Sakėt, kad gyvenat name. -Taip, pone.
Mano didelis mielas namas su visais bjauriais kaimynais.
Ne, pernelyg atvira.
Nesijaudinkit, pone.
Savo bute gyvenu tik aš.
Aš jus nusivesiu. Bet pirmiau palaukit čia.
Atnešiu jums ko nors apsirengti. Pasislėpti. Taip?
-Gerai? Mes atvažiavom. -Gerai.
-Mums pavyko! -Taip.
-Mums pavyko! -Taip, pavyko, Tomai.
-Šaunuolis. -Mano meile.
Taip, mano meile.
Taip. Mano meilė.
Po velnių.
Aš juo nepasitikiu. Jis viską sugadins.
Ne. Mums kaip tik tokio ir reikia.
Jis tobulas kvailys ir dėl manęs padarys bet ką.
Buvusi kanclerė Elena Vernham slapstosi nuo teisingumo.
Jei turit informacijos apie jos buvimo vietą,
nedelsdami ją praneškit ir gaukit savo atlygį.
Lojalistai nebus toleruojami.
Vernham režimo šalininkai praranda paramą.
Buvusi kanclerė neturi kur pasislėpti.
Ji bus rasta ir teisiama.
Nėra reikalo klausytis šio melo.
Velnias!
Herbertai, kas ten?
Sveikos, damos. Kaip gyvenimas?
Viso.
Imkit. Mano drabužiai.
Štai, imkit.
Imkit mano mirusios motinos dirbtinio kailio paltą. Ji buvo bjauri boba.
Ačiū, mano meile. Dėkoju.
-Ne, tai jūs - mano meilė. -Ne, Tomai...
Jūs - mūsų angelas sargas.
Eik nuleidusi galvą.
Kurią pusę palaiko šie žmonės?
Čia? Visas puses. Visur palaiko visas puses.
Greičiau.
Tai tik žmonės.
Eikit vidun!
Tomai, aš jums nepaprastai dėkinga.
Jus prisimins kaip šalį išgelbėjusį žmogų.
Taip.
Man regis, man tai patiktų. Tikrai patiktų.
Klausykit. Niekam neprasitarkit, kad ji čia. Ar supratot?
-Niekam. -Taip, žinoma, neprasitarsiu.
Papasakojau tik savo motinai.
Ir tėčiui.
Broliui, seseriai ir sesers brolio pimpalui.
Būtumėt matę savo minas!
Aš pajuokavau!
Greičiau rakinkit.
Taip.
-Štai ir atėjom. -Eikit vidun.
-Ar pažįstat tą moterį? -Kurią?
-Kitapus laiptų aikštelės. -Tai Greta.
Ar ji nenorėtų manęs pažinti?
Ji nužiūrinėja mano pimpalą kaip slyvų pudingą.
-Dieve... -Ar ja galima pasitikėti?
Taip, žinoma. Nėra abejonių.
-Tomai, mano meile. -Taip?
Minėjot, kad lyg ir turit telefoną.
Ak, taip. Žinoma. Jis štai čia.
Ar norit brendžio? Gal pakelkim taures?
Aš labai norėčiau.
-Herbertai, telefonas. -Jis štai ten.
-Jis veikia? -Labai geras telefonas. Pamatysit.
Tomai...
Ne.
Ne, Tomai. Panašu, kad durys užsirakino...
Sumauta kiaulė!
Tave pakars kaip dešrelę! Tik palauk!
Ne, Tomai!
Atidaryk duris!
Ne. Reikalauju tuoj pat atidaryti duris!
Tomai! Ne, Tomai! Mano Tomai, mano meile. Mano angele.
Paskambinsiu savo pusbroliui iš saugumo tarnybos!
Viešpatie, Herbertai! Turim rasti...
-Prakeikta šliundra! -Atidaryk duris! Atidaryk!
-Tu keliausi į pragarą! -Šunsnukis! Paėmei mano pistoletą!
Jūs pražudėt mano šalį, dabar aš pražudysiu jus!
Atidaryk duris!
Aš tave užmušiu!
Velnias!
-Herbertai! Dieve! -Traukis!
Ak, Herbertai!
Bičiuli, spėk, kas yra mano miegamajame.
-Aš tau sakiau! -Herbertai!
Ką?
Ar viskas baigta?
Ne. Sugalvosim, kaip išsigelbėti. Kaip visada.
-Ne. -Taip!
-Aš miriau. -Ne!
-Aš miriau. -Nemirei. Liaukis!
Aš miriau! Jau geriau mirti!
-Liaukis! Elena, ką darai? -Aš negaliu.
Baik.
Ne.
Pažiūrėk į mane.
Elena, pažadėk man daugiau taip nedaryti. Duok žodį.
Jie jau važiuoja.
-Sumauti barbarai! Kiaulės! -Užsičiaupk! Aš tave užmušiu...
Jūs pavogėt mūsų pinigus!
Grąžinkit mums pinigus!
Herbertai.
-Tai jūs su mumis taip pasielgėt! -Ne. Aš jiems daviau tiek daug meilės.
-Herbertai. -Čia jūsų darbas!
-Jiems daviau tiek daug meilės. -Aš šoksiu ant jūsų kapo!
Ne.
Ne. Aš ne...
Aš nekalbu su niekingais išdavikais ir šnipais.
Pažymėk, kad buvusi kanclerė atsisako mandagaus dialogo.
Kur jūsų kaltinamasis raštas?
Reikalauju parodyti jūsų teisėtumą patvirtinančius dokumentus,
kurių jūs neturit.
Išveskit ją. Jis lieka.
-Nė iš vietos! -Ne. Neskriauskit jo!
-Elena, nekalbėk su jais! -Jei jį nuskriausit, aš jus užmušiu.
Paklausyk manęs! Nieko jiems nepasakok!
-Neskriauskit jo! -Elena!
Aš jums su žirklėmis nukirpsiu kiaušus!
-Elena! -Herbertai!
Elena!
Dabar atsakysit į mūsų klausimus.
Nė už ką neatsakysiu.
Pažymėk, kad buvusi kanclerė atsisako atsakyti į liaudies klausimus.
Pasakykit mano liaudžiai,
kad atsakysiu tik tikriesiems
darbo liaudies atstovams parlamente!
Parlamentas yra paleistas.
Paleisti parlamentą galiu tik aš.
Saugumo tarnyba ir VPA
susijungė ir suformavo naują aukščiausią valdymo organą
Nacionalinį laisvės frontą.
Nacionalinį laisvės frontą?
Niekas nė nežino, kas tai. Tai sumautas pokštas.
-Perskaitysim jūsų nusikaltimus. -Neįvykdžiau jokių nusikaltimų.
Kaltinamoji Elena Vernham įvykdė šiuos nusikaltimus.
"Kaltinamoji"? Sumauti kūdikiai.
Elgėtės despotiškai ir nusikalstamai,
nužudėt buvusį kanclerį Edvardą Keplingerį,
pirkot brangius maisto produktus iš užsienio,
kai liaudis per dieną gavo tik 200 g maisto.
Neginčijamas melas.
Tarptautinė valdymo institucija nepripažintų nė vieno kaltinimo.
-Apgailėtini, bjaurūs žmogeliai... -Vykdėt genocidą.
Jūs kliedit.
Ar girdėjot kaltinimus? Ar juos supratot?
-Ne, nesupratau nė žodžio. -Atsakykit.
Dabar išklausykit mane, psichine ligone!
Stengiausi iki jūsų prisibelsti!
Daug kartų mėginau prisibelsti iki jūsų ligotų smegenų,
bet jūs manęs nesiklausėt!
Jums terūpėjo pelėsiai, menopauzė
ir "tėti, prašau mane išdulkinti" niekai!
Tad dabar...
apmokėsit sąskaitą ir atsakysit už savo nusikaltimus.
Ne, jūs atsakysit už išdavystę,
o aš jūsų pūvantį lavoną nuvilksiu į liaudies rūmus.
Ką jai darai?
Ne, tu mane pas ją nuvesi. Nagi.
Juk supranti, ką ji ten dabar padarė?
-Ji tave išdavė. -Eik šikti.
Ji nori, kad apsivilktum ašutinę.
Ji nori tau suversti savo nuodėmes.
"Mane taip pasielgti privertė mėsininkas."
Mudu žinom tiesą.
Jai ne visi namie. Juk taip?
-O jos tėvas? -Ei!
Tik Dievas žino, ko jis pridarė.
Sklando gandas, kad įkišo savo pimpalą jai į burną.
Užsičiaupk!
Nesu tikras, ar tai tiesa, tačiau tai nesvarbu.
Ji neišgydoma.
Ji tavim pasinaudojo išpūsti savo savimeilę, o dabar šalis miršta.
Ji mus žudo.
Tūkstančius. Visur.
Tėvus, motinas, sūnus, darbo liaudį. Tavo žmones.
Perniek.
Dėl savo pasipūtimo.
Juk supranti, kad tai tiesa?
Maniau, tu tą supratai nuo pradžių.
Nesu tavo kankintojas.
Nesiruošiu iš tavęs ką nors išgauti.
Bet aš visa tai stebėjau.
Visi stebėjom.
Kaip ji tave skriaudė.
Kaip tave apgaudinėjo.
Kaip tave žemino.
Uždarė tave į narvą, kankino, paskui viską apvertė ir pavadino meile.
Įtikino tave, kad tu turi gilų, senovinį saitą, be kurio pražūtum.
Ji taip pasielgė su mumis visais.
Ji mus laikė savo meilės nelaisvėje.
Bet dabar tai baigėsi.
Atėjo laikas jos išsižadėti.
Viešai. Gerai?
Ir išsigelbėti.
Kas dedasi?
Reikalauju žinoti, kas dedasi.
Dedasi tai, ko tikėjomis.
Jūsų didysis jautis jus paliko.
Jis sako, kad jūs apnuodijot jo smegenis.
Ką apie tai manot?
Jis šitaip tikrai nepasakytų.
Elena, jus visi paliko.
Likot visiškai viena.
Jums neliko nieko kito, tik talkinti.
Savo liaudžiai papasakosit tiesą.
Viešai pripažinsit savo nusikaltimus ir tą padarysit per televiziją.
Per televiziją. Aišku.
Jums manęs reikia. Juk taip?
Nereikia, ponia.
Dėl to aš gyva.
Ne.
Mes tikim teisinio valdžios perdavimo principu.
Ir tau manęs reikia, kad įtikintum liaudį, kiaule.
Tu neturi pakankamai balsų, paršiuk.
Užtikrinu, kad yra priešingai.
Tu nesurenki balsų. Juk taip, paršeli?
Milijonai mano šalininkų Rinburge ir Kalvose
niekad nesuteiks tau
ir tavo Nacionaliniam laisvės frontui moralinio autoriteto.
Tu neturi nė Amerikos paramos?
Nagi. Pripažink tai.
Turim visą reikalingą paramą.
Jei tai būtų tiesa, dabar degintum mano kaulus ir rinktumeisi baldų apmušalus.
Paklausykit manęs! Įsakau jums talkinti!
Negalėtum užsakyti nė sumauto omleto.
Aišku.
Kas dedasi?
Kas tai?
PAVOJUS JUODASIS PELĖSIS
Ne!
-Jūs man padėsit. Taip? -Taip!
-Ar padėsit? -Taip!
Šiandien?
Jūs man turit padėti šiandien!
Taip!
Pažymėk, kad buvusi kanclerė sutiko talkinti.
-Jūs manęs klausotės? -Taip.
Padarysim štai kaip.
-Mes jus iš čia ištrauksim. Taip? -Taip.
Paskui jus nuvešim į parlamentą.
Sukviesim TV transliuotojus.
Ir jūs liaudžiai prisipažinsit padariusi nusikaltimus.
Ar sutinkat?
Taip.
Pažymėk, kad buvusi kanclerė pripažįsta savo nusikaltimus ir sutinka prisipažinti.
Visa tai padarysim atvirai.
Tai padarysim teisiškai, nes mes - ne mėsininkai.
-Taip. -Mes - konstitucijos tarnai.
Eime.
Atsiremkit į mane, Elena.
Pirmiausia jus sutvarkysim, kad deramai atrodytumėt.
Aš nesiekiu jūsų pažeminti, Elena.
Suprantama, su kapralu Zubaku elgsimės sąžiningai pagal įstatymą,
kaip ir su jumis.
Kai prisipažinsit...
Švaru!
Eime! Greičiau!
Mes jus pervešim.
Iš kelio.
Ne!
Kur mes?
VERNHAM LAUK
Kas?..
Kur mes?..
Kur mane vežat?
Mes skrisim?
Mes kažkur skrisim?
VIEŠBUTIS
-Išveskit juos. -Lipkit lauk!
Greičiau!
-Pirmyn! -Iš kelio.
Judinkitės.
-Po velnių, traukitės iš kelio! -Judam.
Judinkitės!
Tau viskas gerai? Tu sužeista?
Ne.
Kaip?.. Kas?..
Kur mes?
Nežinau.
Tai amerikiečiai. Tai amerikiečių darbas. Aš tai žinau.
Aš jiems nieko neišpasakojau. Aš tavęs neišdaviau.
-Ne! Herbertai! -Elena!
Herbertai! Ne!
Ką?
Gerai.
Gerai. Labai atsiprašau, kad kelionė buvo nemaloni.
Ar gerai jaučiatės, ponia?
Ką aš kalbu? Jūs tikriausiai labai pavargot.
Kas tai?
Mudu - vieni?
-Ar mes?.. -Prašau sėstis.
Ar tai baigėsi?
Jei baigėsi, reikalauju būti parvežta į rūmus.
Jei nesibaigė, turiu išskristi į Kiniją.
Turiu išskristi į Kiniją ir gauti garantiją, kad manęs neišduos.
Ar supranti? Taip? Man to reikia dabar. Emili.
Aš reikalauju... Man to reikia tuoj pat.
Ponia, nereikia. Sėskitės.
Dieve. Ką pasakyti?
Man bloga nuo to, kaip su jumis pasielgė.
Patyrėt pažeminimą.
Nedėkingumą.
Tai nesuvokiama.
Papasakok, kas dedasi.
Aš gyva? Mirusi? Koks žaidimas vyksta?
Kur mes?
Siautėja pilietinis karas, bet jo dar niekas nelaimėjo.
Kas laimės - visiškai neaišku.
Sukilėliai įsitvirtina šalyje, bet jie neturi kovinės patirties.
Jūsų šalininkai išsaugojo kasyklas, Kalvas ir didžiąją dalį armijos,
bet padėtis labai kintanti.
Aš išlieku neutralus. Šališkumas kenkia verslui.
Bet matau, kad šiai padėčiai verkiant reikia autoriteto.
Pojūčio, kad vadovauja kažkas tikras.
Kažkas, turintis gebėjimą.
Pažįstamas veidas.
Aišku.
Ką gi...
Tuomet nebegalim gaišti laiko. Emili, paklausyk manęs.
Ne, dabar jūs manęs paklausykit.
Jūs turit gebėjimą,
bet tikimybė, kad ilguoju laikotarpiu išgyvensit, yra be galo maža.
Jūs visiškai atskirta. Jūs - kūdikis ant ledo lyties.
Jums reikia apsaugos.
Ne draugo ar matomo sąjungininko,
bet gero tvirto sverto, kuris neleis kilti chaosui.
Taip. Kinija.
Ne. Jūs kinams dabar keliat nepatogumų.
Be to, aš supratau, kokį pavojų Kinija kelia šiame regione.
-Tikrai? -Taip.
Ir jūs turėtumėt tai suprasti.
Vakarai sveikintų bangolaužį šiame regione,
žmogų, kuris griežtai pakalbėtų su Kinija.
Juk turim išteklių ir neseniai rasto kobalto.
Ne. Aš jais nepasitikiu.
Keisti nuomonę nėra neįprasta.
Suprantama, ne viešai,
o ten, kur tokie dalykai nutinka, t.y. tamsoje.
Neoficialiais kanalais gausit materialinės paramos
karo reikmėms.
Ir prioritetai tyliai pasikeis, sankcijos bus sušvelnintos.
Naujasis prezidentas apsipras Baltuosiuose rūmuose,
ir mūsų santykiai staiga vėl taps tokie, kaip anksčiau.
Ką manot, Džudita?
Ar naujai administracijai tai bus priimtina?
Tai įmanoma.
-Jei išvysim pokyčių ir garantijų. -Ne.
Taip, pokyčiai.
Ką manot jūs, Elena?
Šiam kartui pokalbį baigsim. Taip, ryšį baigiam, bet dėkoju.
Jūs nusiprausit ir atsišviežinsit. Paskui aptarsim kitus žingsnius.
Čia saugu. Šie kambariai saugūs.
Švarus oras.
Paskutinis dalykas, ponia.
Jis turės pasitraukti.
-Kas? -Judviem kartu nieko neišeis.
Jūsų bėdos nuo jo prasidėjo, juo turi ir baigtis.
Neabejoju, kad tai žinot.
O jei su tuo nesutiksiu?
Galit nesutikti.
Privalot elgtis taip, kaip norit.
Jūs kontroliuojat padėtį.
Šiaip ar taip, eikit, atsigaivinkit.
Susitaikykit su tuo.
O paskui visa tai įtvirtinsim.
Kas dedasi, Elena?
Herbertai, prašau sėstis.
Pasakok, kas dedasi.
Jie...
Herbertai, amerikiečiai su Bartosu
ruošiasi iš mūsų atimti tėvynę
ir nori, kad aš atsiklaupčiau ir tapčiau jų veidu.
Ką jiems atsakei?
-Mano meile, aš... -Elena, nemeluok man.
Ne.
-Ką sutikai padaryti? -Nieko.
Nieko nesutikau padaryti.
Jie negali mūsų išskirti. Juk negali?
Herbertai, ištark šiuos žodžius. Ištark.
Jie negali mūsų išskirti.
Teisingai. Ir aš turiu planą.
Mes su jais kovosim.
Mes su jais kovosim iki mirties. Tu ir aš, kartu.
Taip. Iš pradžių darysim tai, ko jie norės, bet tik kurį laiką.
O kai jie nusisuks,
surengsim mūsiškių kontrpuolimą.
Paskui įkalinsim Bartosą už jo nusikaltimus, konfiskuosim jo turtą
ir jį paskirstysim vargšams.
O paskui...
Paskui statysim.
Vėl viską pastatysim.
Nuo mūsų žemės.
Tą padarysim abu. Ir mūsų svajonės tęsis amžinai.
Herbertai.
Kovosiu su jais iki mirties.
Taip.
Aš tave myliu.
Ir aš tave myliu.
Tu tikriausiai pavargęs.
Taip. Kelias buvo sunkus.
Tu dabar gali miegoti, mano meile.
Žinau.
Mudu miegosim ir sapnuosim.
Ir padarysim, kad visa tai išnyktų.
Kas yra?
Nežinau. Tiesiog...
tiek daug pastangų reikia įdėti, kad pasentum.
Ir daug metų.
O tada vieną gražią dieną...
apima tavo didžiausia baimė ir...
jautiesi kaip vaikystėj.
Herbertai.
Džiaugiuosi, kad tu keliavai kartu.
Ir aš džiaugiuosi.
Man tavęs reikėjo.
Tikrai reikėjo.
Viskas yra taip, kaip pasakei per mūsų pažintį.
"Mudu skirti vienas kitam."
Man baisu.
Nebijok.
Aš šalia.
Tavo auskarai, mano meile.
Ačiū.
Karla norėjo pasitikslinti.
Tu šį vakarą vis dar pageidauji lašišos? Taip?
Taip, gerai.
Miela ir patraukli moteris.
Tavo devintoji Pergalė diena.
Viešpatie. Praėjo tiek metų.
Taip, žinau.
Norėčiau pasakyti, kad atrodai tvirta, mano meile.
Ačiū.
Ne, tikrai.
Turint galvoj, na žinai...
Ką?
Sudėtingą laikotarpį.
Siaubingi metai.
Taip.
Bet aš kartais pasvarstau.
Kaip manai, ką visa tai reiškė?
Visas...
Visa tai.
Ko gero, šiek tiek dvejojau.
Aišku.
Mano mielieji.
Koks puikus vakaras.
Džiaugiuosi, kad susirinkot į šių metų Pergalės dienos iškilmes.
Tačiau akimirką susimąstykime, koks kelias mus čia atvedė.
Kaip pamenat, mūsų meilė patyrė išbandymų.
Tikėjimas mūsų gyvenimo būdu atsidūrė prie ribos.
Dabar žinom, kokios tamsiosios jėgos mus atvedė prie tos ribos.
Keplingeris ir radikalūs kairieji.
Korumpuota saugumo tarnyba.
Ir, žinoma, Kinijos grėsmė.
Kinai net dabar siekia nustelbti Europą savo totalitarine ekonomika
ir vėžį sukeliančia 5G technologija.
Ir net žmonės iš mano vyriausybės.
Asmenys, kuriuos vertinau.
Asmenys, tvirtinę, kad jiems nepaprastai rūpi
darbo liaudies interesai,
bet kuriais galiausiai nebuvo galima pasitikėti.
Laimė, man pavyko įžvelgti jų tikrąją prigimtį,
kol nebuvo per vėlu,
ir užkirsti kelią katastrofai.
Tačiau dabar stovime naujos epochos aušroje.
Naujos Europos.
Dabar į savo ankstesnius nesutarimus ir krizę galim pažvelgti
ne kaip į klaidas, o kaip į mokymosi galimybes,
kaip į gijimo ir augimo galimybes.
Man vis dar didžiulė garbė jus lydėti šioje kelionėje.
Be jūsų visų aš esu niekas.
Nes aš tokia esu tik dėl jūsų.
Tad laiminu jus visus.
Ir laiminu mūsų meilę.
Visada.
Aš tave myliu!
Vertė: Rolandas Škarubskis