ČETIRI MESECA KASNIJE...
Što se tiče navoda stranih novinara da se odlaže izgradnja
rafinerija kobalta koje zidaju naši novi kineski partneri,
"Proverite svoje izvore", kaže predstavnik Bartos korporacije,
koji tvrdi da radovi dobro napreduju
i da ne treba sumnjati u predanost Kine našoj budućnosti.
Sada je trinaest časova. Čujmo našu kancelarku.
Dobar dan.
Blagosloveni da ste u ovo doba velikih izazova
i velikih prilika.
Uprkos sramnim izveštajima stranih medija,
ponovno ujedinjenje sa Fabanom jeste potpuni uspeh.
Nema nemira.
Nema gerilaca.
Ima samo obnovljene ljubavi.
Pa ipak, američka zver i njene satelitske države hoće da nas uguše.
Bedne sankcije nikad ne uspeju,
zato što naša ljubav ne može biti sankcionisana.
Isključite!
Neprijatelji znaju da cvetamo. -Isključite!
Naša privreda je snažna. Naši radnici su srećni.
Naši neprijatelji znaju. -Molim vas!
Zato lažu i govore da se batrgamo. -Šta ti je?
Ne batrgamo se, ljubavi moje. -Zašto ne spavaš?
Molim vas, isključite! -Ne možemo, kasapine.
To muči Ameriku. -Radio radi ceo dan, po propisu.
Isključi ga! -Jebote, zaveži!
Ja se nikome ne klanjam.
Ko god se usudi da uvredi mene ili moju zemlju, osetiće moj bes
i nikad mu neće biti oprošteno.
Sada je trinaest časova.
Čujmo našu kancelarku.
Sada je 13:00.
Čujmo dnevno obraćanje kancelarke Vernam.
Širi se gnusna laž
da dogovor o slobodnoj trgovini sa Kinom šteti industriji šećera.
Da su prodavnice pune jeftinog kineskog šećera,
sa kojim naši proizvođači ne mogu da se takmiče.
Gnusna laž.
Ne verujte u laži.
Industrija šećera je snažna.
Naši proizvođači šećera u Vejstgejtu su srećni.
Đubrad!
A takozvane demonstracije u kraju šećerne repe su samo
jeftina američka predstava.
Ne dajte da vas prevare nezgrapni umovi.
Treba da težite ka skladnom umu.
Ko je zapravo kriv za muke male privrede
i izveštaje o nemirima u Vestgejtu?
Reći ću vam. Keplinger.
Podli levičar.
On i dalje šuruje sa globalnom elitom
da uništi sve što smo podigli.
Za one koji su protiv nas imam kratku poruku.
Maštaš kako me jebeš.
Ja ne maštam kako jebem tebe.
Maštaš kako me jebeš. Ja ne maštam kako jebem tebe.
Zaveži! -Maštaš kako me jebeš.
Ja ne maštam kako jebem tebe.
Spavaj već jednom!
Prošlo je nedelju dana, ludače!
Maštaš kako me jebeš. Ja ne maštam kako jebem tebe.
Sada je trinaest časova. Čujmo našu kancelarku.
REŽIM
Jebote!
Vruće!
Jebem ti vrućinu!
Hladno!
Jebem ti hladnoću!
Šta si to obukao? Skidaj, jebote!
Spali ga ako vatra može da gori na ovoj temperaturi.
Da li je noć bolje prošla?
Kao da ležim budna u šupku kamile.
Zar ne osećaš? -Naravno da osećam.
Loše je kao u mom svetu.
Vruće, previše je vruće. -Sirota Leni.
Opet ću oštro da upozorim majstore.
Da. -Znaš, kad ne mogu da zaspim,
ja zamišljam lekara kako mi otvara lobanju
i vadi mozak, a sve misli koje su me držale budnim,
moj bol i žudnje,
sve nestaje i odmah padnem u san.
Ne bih da zamišljam svoju lobotomiju, hvala.
Da, naravno. Samo predlažem.
Bože! Ovaj vazduh smrdi na balegu.
Dobro jutro, dragi! -Dobro jutro, dušo!
Uzmimo jednu mentol bombonicu, može?
Dobar dečak. -Da.
Peć!
Kao da sam u peći! Ovde je još gore, Niki!
Čujem da dečak spava u kancelarkinom krevetu.
To me brine.
Imamo prečih briga, Viktore.
Ekonomija nam ide nizbrdo.
Brinem koliko i ti.
Upis mog sina na Prinston, moj nalog za ajfon,
moj stančić u Majamiju, sve ide u tri lepe materine.
Živim kao ciganski ker.
Koliko se sećam, ti si navijao za avanturu u Fabanskom koridoru.
"Sankcije, da vas vidimo", klicao si.
Ne, i dalje podržavam gospođinu politiku.
Znaš to, samo... -Samo? Šta?
Želiš da letuješ tamo gde ne vlada šerijatski zakon?
Skinite kapute! Videće vas.
Broj, dragi! Nisi zaboravio?
Trideset četiri.
Dobro, hajdemo.
Sačekaj. Kavijar! -Da.
Ptičica! Gotovo.
Možda da dopišem "ljubav na oko"?
"Bende sankcije nas neće izgladneti".
Da, i to je dobro. Čak bolje.
S radošću saopštavam da je 20 od 26 poetskih centara završeno.
Moj novčanik lije gorke suze, ali izvanredno je.
Zašto, zaboga, 26?
Toliko ima originalnih izdanja Blejkovih "Pesama nevinosti".
Ozbiljna si? I ovako ima hiljadu stepeni!
Izvinite, navika. -Ja bih malo, molim.
Treba da doručkuješ.
Izvini se Agnes.
Nemoj... Izvini. U poslednje vreme je strašan.
Još nešto, Agnes. -Da, gospođo?
Iz usta mu smrdi na fekalije. Nisi primetila?
Nisam, gospođo.
Pobrinimo se zajedno za to. Agnes?
Kako je?
Nisam pitala danas, gospođo.
Spava li?
Spava?
Pomalo, da. Rekla bih da pokušava.
Dobro.
Znači, još se ne dâ.
Dobro.
Agnes, donesi još jebenih klima uređaja!
Naravno, gospođo.
I da su protesti u Vestgejtu bili stvarni,
što nisu bili,
zbog čega bi se bunili naši uzgajivači šećerne repe?
Kina je naš prijatelj.
Kako si spavao, kasapine?
Samo pomislite koliko Kina ulaže u našu budućnost.
Kroz infrastrukturu, puteve,
fascinantne rafinerije kobalta.
Čitava saradnja uskoro će da se isplati.
Ko god vam kaže suprotno, ili je oruđe američkih službi
ili zaluđeni Keplingerov pristalica koji priželjkuje moj krah.
Eto, neće biti kraha.
PROKLETI RADIO! ED
Naša ljubav je snažnija.
Niko nas nikad neće rastaviti.
Neću joj reći za konja. -Moramo da joj kažemo za konja.
Onda joj ti reci za konja. To je u tvojoj nadležnosti.
Ja sam ministar za komunikacije, a ne dreser konja.
Kako je hladno, bre!
Ubio bih svoju porodicu za šal.
Jedan šal. Zaklao bih ih.
Gle!
Ovo je novo.
Dobro jutro. Pre no što počnemo, mogu li nešto da kažem?
Ne trebaju mi vaša tiha, zabrinuta lica.
Potrudite se da budete normalni.
Kada niste normalni, imam utisak da mi govorite
da ja nisam normalna, što ne priliči situaciji.
Zvuči gubitnički i ne sviđa mi se.
Budi mi nepoverenje u vas i želju da umrete.
Stoga...
Potrudite se da budete normalni. Dobro, počnimo.
Gospođo,
inostrani protivnici i dalje nastoje na svaki način,
osim vojne intervencije, da nas kazne za Fabanski koridor.
Zamrzavanje imovine, ukidanje putovanja, podsticanje prebegavanja.
Licemerne sankcije, ja kažem.
Da, ali šta stoji iza toga?
Rečeno mi je da će, uz kineski sporazum, tržište da se ujednači.
Slobodna trgovina je trebalo da nas obogati, a ne iscedi.
Gospođo, slobodna trgovina sa Kinom nije ispunila naša očekivanja.
Kao što znate po protestima u Vestgejtu,
jeftin uvoz je naštetio našoj industriji...
Ne zanimaju me sranja o šećernoj repi.
Šta se dešava sa rafinerijama kobalta?
Trebalo je da Kina modernizuje naše rafinerije i oživi privredu.
Dakle, kad je dan isplate? Kad će početi da zarađuju?
Ubrzo, gospođo. Nadamo se.
Međutim, kineski preduzetnici su naleteli na neke tehničke prepreke.
Gle iznenađenja!
Ne mogu doveka da čekam. -U međuvremenu, gospođo,
zatvorene su još tri fabrike šećerne repe.
Protesti u Vejstgejtu postaju gadni.
Trebalo bi da razmotrimo veće prisustvo.
Gospođo, možemo li da razgovaramo o incidentu koji se juče dogodio?
Pa, u pitanju je situacija sa jednim konjem.
Jedva čekam da čujem nastavak.
Jedan od konjičkih policajaca na protestima u Vestgejtu...
Njegov konj se prepao.
Zapravo, kriva je masa. -Konj se ritnuo i udario jednu ženu.
U predelu stomaka.
Žena je bila trudna.
Recimo, neplanirani pobačaj.
U poodmakloj trudnoći. -Dobro. A žena?
Nažalost, preminula je.
Izvinite, zašto mi to pričate?
Pa, gospođo, uočili smo da to postaje kao ratni poklič
među nezadovoljnim ljudima, naročito u Vestgejtu.
Jebem ti Vestgejćane i njihove emocionalne potrebe.
Kao deca su, jebote!
Slažem se, gospođo.
I pored toga, ne bi bilo loše održati malo javnog dijaloga
sa ljudima iz Vestgejta.
Možda, zbog svega sa fetusom,
dovesti decu?
Dobro. Susret sa decom iz Vestgejta u palati.
Samo ću odgovarati na pitanja. Neću da tešim povređena osećanja.
Bože, vruće je u pizdu materinu!
Kome je još vruće?
VAŠA SITUACIJA JE NEODRŽIVA. NUDIMO VAM IZLAZ.
Hej! -Sranje!
Šta je ovo? -Idemo, kasapine!
Levo.
Kuda me vodite? -Uradi nešto i prosviraću ti mozak!
Ona ne bi... -Zabole je dupe za tebe!
Levo.
Zdravo, Herberte.
Ja sam Ed.
Keplinger.
Šta radiš tu? -Živim ovde.
Nije tačno. -Sasvim sam siguran da jeste.
Ne, ti si na selu...
Na selu si. -Jesam li?
Pa, ne bih rekao da je tako.
Ne... Video sam te.
Živiš posramljen, na severu, u velikoj kući.
Svi to znamo. Svi su te videli.
Da. Plašim se da je to samo filmska magija.
Povremeno me lepo odvuku od moje ćelije do jedne vile
kako bi snimili malo fikcije za sve vas.
Lažeš kad zineš. -Da,
znam da si zbunjen zbog onog što svima govori.
Ne, ti si hteo da nas uništiš kad si bio kancelar.
Sklapao si poslove sa svojim bogatim, levičarskim pajtosima.
Daću ti savet, Herberte, kao jedan zatvorenik drugom.
Sve što misliš da si znao
dok si udisao slobodan vazduh, jeste magla.
Samo pusti da prođe.
Mogu li...
Tome, ključeve!
Hvala. Koliko čujem, ti si iz kraja šećerne repe?
Moja majka je bila iz Vestgejta.
Tako.
Ne obraćaj pažnju na Toma i Vin. Oni su divni ljudi,
koji su daleko dogurali, naročito Vin.
Oni su mi doneli tvoju knjigu?
Knjiga! Nisi je valjda pročitao?
Nisam. -Nadam se.
Smrdljivi prdež matorog levičara.
Zašto stojimo? Hajde! Sednimo.
Izvoli.
Polako, Vin!
Šta je ovo?
U mojoj ćeliji ume da bude zagušljivo, pa me Tom i Vik dovode ovde,
u tunele, na čudnu ponoćnu gozbu.
Znaš, poneka pljuga, rakija, malo kobasice.
To je naša mala tajna, tako da...
Mala tajna.
Dobro te muči, je li?
Ne brini, nemam zašto da se razračunavam.
Došao sam do tačke na kojoj naprosto...
Recimo da je sažaljevam. -Ne, zaveži njušku.
Pazi šta pričaš, kasapine.
Ako ga ne zoveš po imenu, nemaš mesto za mojim stolom, jasno?
Idi.
Nisam pojela kobasicu. -Večeras i nećeš. Idi.
Tome, prijatelju, sačekaj, molim te.
Izvinjavam se.
Ovde,
biće ti ukazano poštovanje.
Ne zanima me šta si uradio.
Ti i ja smo sada isti.
Nisam ništa bolji od tebe. Štaviše, u mnogo čemu sam daleko gori. Uzmi.
Nije loše kao što izgleda.
Hvala.
Ne gutaj.
POSTOJI IZLAZ ZA OBOJE.
AMERIKA ĆE IZLEČITI VAŠEG SINA.
JA SAM ODANA SVOJOJ ZEMLJI.
MOLIM VAS, NE PIŠITE MI VIŠE.
Izvolite, ovuda, deco iz Vestgejta.
Oni sa pitanjima za kancelarku neka sednu na obeležena mesta.
Ovuda, molim.
Deca su detaljno pretresena?
Nema pretpubertetskih trockista? -Sva deca su skenirana,
veruj mi. -Odlično.
Ne bih voleo da tražim male omče.
Nadajmo se da neće doći do toga.
Gospođo?
Molim vas, ne zaboravite da su ovi ljudi zaista iz Vestgejta
i da ste tražili TV prenos uživo. -Zašto svi to ponavljate?
Mislite da ću se posrati na podijumu?
Mislim da bi bilo mudro da održite minut ćutanja,
na početku.
Neću da spominjem konja. -Ne morate da kažete reč "konj".
Većina će razumeti da je reč o konju.
Jebote, prestani s konjem!
Bez daljeg odlaganja, dečaci i devojčice,
kancelarka Elena Vernam!
Gospode, kako je toplo! Izvinite.
Dobro... Dobro jutro, svima.
Dobro jutro, gđo kancelarko.
Baš slatko. Sad...
Volela bih da počnem od...
... pitanja. Ko ima prvo pitanje?
Da?
Moja mama... moja...
Izvinite.
Nema veze, dušo. Udahni duboko.
Moja mama kaže da ćemo možda morati da štedimo hranu
zbog zastoja u lancu snabdevanja.
Da li bi to trebalo... -Ne.
Nećemo da dižemo strah takvim rečima,
"štednja", "lanac snabdevanja".
Ne, imamo dobru i snažnu privredu. Snažno ratarstvo.
Samo budite skromniji. Ja sam zategla svoj kaiš.
Manje putera i vina. Bolje je za mene ako smanjim.
Sledite moj primer i smanjite.
I dalje ćete imati omiljene poslastice.
Da? Dobro. Ko je sledeći? Da?
Ja živim sa roditeljima u Vestgejtu. -I pomislila sam da nešto smrdi.
Šteta. Obično se svi nasmeju.
Ne, ja mnogo volim miris fabrike. Miriše na posao.
I uvek sam bila posebno vezana za vas iz Vestgejta.
Nastavi, dušo.
Moji roditelji se brinu da će fabrika za preradu repe biti zatvorena.
Da li ćemo biti dobro, zbog Kine u svemu tome?
"Zbog Kine u svemu tome"? -Deca tako pričaju.
Zar ne? -Hvala ti na pitanju.
Zemlja šećerne repe će biti dobro.
Da. Slobodna trgovina sa Kinom će biti uspešna.
Sloboda Fabana će se isplatiti, ali, moram da kažem, imajte malo ponosa.
Osvojila sam Faban za vas, ojačala sam vas.
Dajte! Nemojte se raspasti na prvoj džombi na putu.
Osvestite se, ljudi. Prestanite da se žalite.
Pustite me da radim svoj posao i budite zahvalni. Važi?
Važi. Izvinite.
Ne izvinjavaj se, dušo. Ne grdim te.
Dobro, ko je sledeći?
Pre toga, da li vam je zabavno?
Da...
Dobro, dajte još jedno. Hajde, idemo!
Pa, kada odrastem,
želim da budem lekar, kao vi...
Izvini. Jebeni konj?
O tome se radi.
Besmisleno! Konj se prepao.
To konji rade.
Ne, možda sam ja rekla konjiću da udari tu ženu.
Klip-klap, klip-klap. Udri! Da, naravno!
Okrivimo mene. Slušaj,
izvini, ako si debela trudnjača,
ne idi na proteste.
Amerikanci upravo to žele.
Strah i nemire,
zato što im od toga zavisi vojni budžet.
A vi im to pružate na tacni.
I Keplingeru, marksističkom pacovu što spletkari da vas opet pokrade!
Krije se u svojoj vili.
Podriva nas, kuje zavere, spletkari, gura buđ u zidove,
hoće da nas sve otruje!
Izvinite.
Izvini, dušo, rekao si da želiš da budeš lekar?
Zašto joj ne daju maramicu? -Medicinska profesija...
Dosta smo videli. -... nudi mnogo divnih prilika
za današnju omladinu.
Samo, mama i tata treba da kupuju mnogo opreme.
Sigurno je do hladnog i suvog vazduha.
Molim? Hladnog? -Vrućeg. Naravno, vrućeg vazduha.
Da li si nadrogiran? Skini mi se!
Dobro.
Slušaj, nisam ljuta, ali vazduh je bio veoma suv.
Tome služi merač vlage. To je tvoj posao?
Da.
Šta sam ti rekla za zadah?
Nisam ljuta, ali vazduh je bio suv, a iz usta ti smrdi na govna.
Lekari u palati kažu da je incident brzo rešen.
Uprkos maloj medicinskoj nezgodi,
prisutni su bili očarani kancelarkinim nastupom
i njenim vatrenim osudama stranih kritičara i snabdevača...
Kancelarko!"
Ne, nemoj da ustaješ. Sedi, molim te.
Izvini, dugo nisam dolazila. Bila sam u potpunoj gužvi.
Da, sećam se kako to ume da bude, znaš.
Crni čaj? -Ne, hvala.
Ne volim toplu mokraću.
Da li si dobro? -Da.
Izuzetno dobro. -Odlično. Drago mi je.
A ti? Vidim da i dalje neguješ svoj izgled.
Razbarušeni mangup kratke bradice.
Rekoh Nikiju: "Kako li se snalazi dole?"
A onda sam se setila,
dokle god imaš ogledalo, nećeš propasti.
Ako baš želiš da znaš, u poslednje vreme se osećam starim.
I pomalo usamljenim, ali odlično spavam.
Sanjaš da budeš kao Mandela?
Elena? -Kancelare?
Da.
Mogu li da pitam zašto si došla?
Ti ne znaš.
Da te jebem do besvesti, Edi.
Dobro. -Šala.
Došla sam da ti razbijem njušku. -Da.
Ako će ti to pomoći... -Opusti se.
Opet šala.
Da...
Čuo sam preko radija
tvoj novi, oštar stav o Zapadu.
Zabavlja me puka ironija.
Zagolicalo te je, je li?
Naše američke prijatelje nikad nije zanimalo
moje anti-imperijalističko šepurenje, već tvoje poslušne sise.
Svi pamtimo kako si se savijala pred svakim bačenim čekom.
S tim je završeno, oterala sam ih.
Jesi li? -Zbog poštene radničke klase.
Tvog bivšeg drvenog konjića. -Da, tačno.
Poštena radnička klasa, kao tvoj gorila.
Ložiš se na takve grubijane, zar ne?
Ne, on je bio...
Nevažan.
Ti imaš divan odnos sa glupanima.
Naprosto te sažvaću. -I ispljunu.
Kasapini.
Oni stvarno gutaju tvoja sranja.
Iznureni, matori paune, s tom gej knjigom i crnim čajem,
samo brbljaš o levičarskim disertacijama.
Da, trebalo je da me izjebu kao tebe.
Slomljeni ljudi zaista vole slomljene ljude, zar ne?
Nisam ja kriva za to što sam zanimljiva, a ti nisi.
Rađaju se s bolom,
koji pretvaraš u bes, a taj bes koristiš kao batinu.
Briljantno!
Samo, batinu sad okreću protiv tebe, Elena?
Znaš to.
I mnogo se plašiš.
Zato si došla, glupa kučko.
Dobro.
Pa...
Uživaj u odmoru, Edi.
Gde mi je porodica?
Možda u Lisabonu?
Šteta za konja.
Lice i torzo.
Ostavite nešto za kasnije.
Dobro, dragi moji.
Iako je nastup kancelarke naširoko dočekan sa odobravanjem,
stižu izveštaji da je tokom odgovaranja na pitanja
možda bila žrtva napada CIA putem impulsne frekvencije.
Lekari kažu da ti napadi izazivaju moždanu maglu, razdražljivost,
pa čak i krvarenje iz nosa. Iako se kancelarka već oporavila,
ostaće pod nadzorom medicinskih stručnjaka,
koji ne veruju da će imati dugotrajne posledice.
Ako želite da pošaljete kancelarki tople želje...
Dobro došao nazad.
Dođi, sedi.
Da, znam, izgleda jezivo.
Nema veze, skotovi moji.
Niste imali izbora. Hajde, poslužimo se.
Vidim da večeras imamo sir.
Bila je ovde. -Da.
Da li je pitala za mene?
Nije.
U stvari, to nije istina. Spomenula te je.
Jeste? -Da.
Šta je rekla?
Pitala me je da li sam video njenog kasapina.
Izvini, prijatelju.
Tačno je.
Ja sam kasapin. -Ne, nisi.
Jesam. -Nisi.
Povredio si ljude, ali...
Šta te je posle toga naterala da uradiš?
Da povrediš još ljudi. -Zaveži.
Povređivao si ljude jer si želeo da te ona voli.
Ona me jeste volela.
Poslušaj me...
Predaj se. Zbaci teret.
Pusti je, kao što sam ja.
Odjebi.
Dobro.
Nadam se da ne čitaš moju knjigu. -Naravno da ne.
Nisi pročitao ni stranicu? -Ne.
Svaka čast.
Ova okupljanja su uvek bila sveta.
Ovo je veče koje posvećujemo onome što je zaista važno.
Porodici.
Reci "ptičica". -Ptičica.
Ptičica. Dobro je? U redu.
Napolje. Odjebite, svi.
Niki, da sam trudna, ja ne bih išla na protest.
Ipak, svašta može da se desi.
Mogla bih da budem oborena na pod
ili čak da me ritne neki jebeni konj.
Bebu treba da zaštitiš po svaku cenu, zar ne?
Niki?
Gubim ga.
Svoj narod.
Zato što ga držiš na distanci.
Molim? Ne. -Da.
Nemaš pojma.
Ne ponašaj se kao derište, Leni.
U tri lepe!
Protesti su stvarni.
Pola Vestgejta je bankrotiralo zbog Kine.
Znaš to!
Treba da odeš do svog naroda, tamo gde živi.
Ne, to nije... Neću. Ne, nipošto.
Biću sve vreme pored tebe. -Neću. Ne mogu.
Ponećemo lekove. -Nipošto.
Biće kao da si u palati.
Ne mogu, kažem!
Moraš to da uradiš, Leni!
I možeš.
Veruj mi, možeš.
Šta će se desiti?
Vidi, odvešćemo se do usranog grada,
ti ćeš se osmehivati svojim prelepim osmehom,
govoriti svoje lepe reči i usrećiti bednike.
A onda ćemo da se vratimo kući.
Da?
Vruće.
Vruće... -Dobro.
Dijazepam, epinefrim. -Neću. Ne mogu.
Ništa ne može da ti naudi.
Niki, trebalo je da ponesemo još ovih ventilatorčića.
A ovo je B12. Hvala, Rejčel. Odosmo.
Kancelarka Vernam će danas da se sretne sa predstavnicima
sindikata proizvođača šećerne repe u Vestgejtu
kako bi razgovarali o teškoćama demonstranata.
Šta želimo? -Poslove u Vestgejtu!
Kada ih želimo? -Sada!
Izvori tvrde da se kancelarka nada okončanju nasilja i nemira
sa nedavnih demonstracija
radi uspostavljanja plodonosnog i lekovitog dijaloga
sa našim proizvođačima šećerne repe.
Među temama o kojima će se raspravljati su
strategije o ograničenju kineskog konkurenta u trgovini šećerom.
Kancelarka se raduje ponovnom dolasku među građane Vestgejta,
koje ona neguje u srcu i duši radničke klase naše države.
Izvini.
Mislio sam da će biti lakše da se vidimo kod mene.
Kao što vidiš, u horizontali sam.
Siroti Tom i Vin.
Nije vaša krivica, prijatelji. Nikad nije vaša krivica.
Nisi čuo vesti?
Jesam. Ona gubi.
Da. Srešće se sa Sindikatom šećerne repe u Vestgejtu.
Toliko je očajna da je izašla iz svog mehura.
A to, Herberte, meni govori...
Hvala, prijatelju.
Eno, uzmi stolicu.
To mi govori...
... o kraju.
Igra se završila. Ona je gotova.
Sad, mi smo i dalje zatvoreni zbog njenog hira.
Možda umremo s njenim režimom,
ali, ako preživimo, treba nam plan.
Nama? -Da.
Mi, zajedno.
Ja, sa svojim iskustvom kancelara,
a ti sa svojim...
Svojom prizemnošću.
I svojom vizijom.
Da.
Šta bismo uradili?
Sve.
Vratili bismo?
Da. -Farme i fabrike?
Da. -Agrarna reforma?
Sve, Herberte. -I nećemo pustiti Amerikance.
Naravno.
Šta?
Hoćemo.
Svakako, prvo treba nekako da ukinemo sankcije
i stabilizujemo tržište da ne bismo propali,
ali posle toga, da, nećemo pustiti Amerikance.
Izgovaraš previše reči. -Može mi se.
Hajde, zaviri u moju dušu.
Nemam razloga da te lažem.
A ona?
Šta?
Šta će biti s njom?
Ne znam zašto te to zanima, budući kako se ponela prema tebi,
ali, dobiće fer suđenje.
Ljudi će videti ko je ona i šta je uradila.
Videće da sam ja osetio njihov bol, ne ona.
A onda...
Dobiće šta je zaslužila.
I najzad će otići.
Da?
AGNES I OSKARE, MI SMO AMERIKANCI.
STVARNI SMO. POMOĆI ĆEMO. MOLIM VAS, ODGOVORITE NAM.
SLUŠAM VAS.
Šta to smrdi?
Bože! Smrdi na uretru svinje.
Sigurno smo u Vestgejtu. -Hoćeš li malo eteričnog ulja?
Da, molim te. Hvala.
Hvala, ljubavi.
Izvini što klima u kolima ne radi dobro kao u palati.
Pojačana je na maksimum, jebote! -Zaista?
U redu je. I ranije si postavljao dijagnozu perimenopauze, doktore.
Da, verujem da jesam.
Zar nisam premija?
Sada je trinaest časova. Čujmo našu kancelarku.
Hoću da čujem.
Možete li da pojačate radio? -Glasnije!
Moji prijatelji...
Moje ljubavi,
kako čeznem da budem s vama!
Da nađemo rešenje misterije, šta se desilo s našom ljubavlju?
Pustili smo je da odluta.
Neskladnih umova, odgurnuli smo jedno drugo,
usijanih glava,
a zapravo želimo da se stopimo
kako beba sa majkom, koža uz kožu.
VESTGEJT
Stoga, preklinjem vas,
ne odbacujte me.
Primite me nazad.
Izgledaju srećno što te vide.
On izgleda srećno. -Ne, srećan je
jer svi znaju da sam ja došla k njemu.
Diši.
Pokušaj da ne udišeš previše.
Gospođo kancelarko.
Sajlas Ganc, predsednik Sindikata šećerne repe.
Počastvovan sam vašim dolaskom. -Molim vas,
uvek rado dolazim u Vestgejt.
Zdravo, Vestgejte!
Zdravo! Nikolas Vernam. -Drago mi je što sam tu.
U prvoj fazi, šećernu repu peremo,
a onda je sečemo na šnite. To ćete videti u sledećem delu.
Ovaj miris dolazi iz vode koju šećerna repa ispušta.
Podseća na pseći izmet. -Da.
Mi smo toliko navikli
da nam smrdi sve što nema miris psećeg izmeta.
Trista hiljada hektara pod šećernom repom,
od čega proizvedemo malo više od četiri miliona tona šećera.
To je bar uobičajena kvota,
ali, ako Kina ovako vlada tržištem, fabriku ćemo zatvoriti pre Božića.
Ako u prodavnicama ima kineskog šećera, koji je upola jeftiniji,
naravno da će ga ljudi kupovati. -Da, naravno.
Nismo glupi, znate?
Niste. -Ako se naša fabrika zatvori,
ja ne umem ništa drugo da radim. Samo ovo.
Bar ima posla u Guangdžou. -Molim vas.
Mogu li?
Da?
Pre no što nastavim, želim nešto da kažem.
Osećam duboko sažaljenje prema sirotoj ženi i detetu
koji su stradali na protestima.
Održimo minut ćutanja u njihovu čast.
"S.B.U" SINDIKAT ŠEĆERNE REPE
Sada ću otpočeti niz obilazaka i razgovora širom zemlje
radi zaustavljanja daljeg krvoprolića.
Uz to, potrudićemo se da ograničimo uvoz šećera iz Kine.
Unećemo reforme koje će zaštititi prava naših proizvođača šećerne repe.
Vestgejt će se dići na noge.
Da.
Kancelarko Vernam, mali poklon od nas.
Neobičan poklon.
Šećerna repa za baštu palate.
Neizmerno smo zahvalni na današnjem razgovoru.
Vrlo razumnom.
Znali smo da ćete se na kraju urazumiti.
Naravno.
Skloni tu jebenu, smrdljivu,
proklijalu, usranu biljku dalje od mene, Niki!
Pozovite g. Lasina.
Da? -Pustite nas da pričamo.
Pravite se da smo porodica.
Tu vas ionako niko ne nadgleda.
Dobro.
Režim kancelarke Vernam biće zbačen.
Možda ne sutra, ali hoće.
Ako ostanete u palati, vaš sin i vi ćete biti u klopci.
Morate da pobegnete.
Zaista možete da nam pomognete? -Da.
Imamo veze koje će vam pomoći.
Slušam.
Sve što nam treba od vas jesu informacije o najužem krugu.
Svakodnevna rutina, šta jedu, s kim razgovaraju,
kuda idu noću. Navike, kretanja.
O tome ćemo razgovarati kasnije.
Najvažnije je da izvučemo vašeg sina i vas.
Ne znam ko ste vi. -Molim?
Ne znam ko ste vi.
Odana sam kancelarki.
Vi ste đavo. Ne zovite me više. -Slušajte me...
Šta se desilo s našom ljubavlju?
Pustili smo je da odluta.
Neskladnih umova.
Usijanih glava.
Ne odbacuj me, ljubavi moja.
G. Laskine?
Otkrila sam dokaze o krajnje uznemiravajućoj zaveri.
Želim da pošaljete oružane snage u kancelarije Sindikata šećerne repe
u Vestgejtu, smesta.
Primi me nazad.
Gospođo, kažete li da želite da otkrijemo dokaze
o uznemiravajućoj zaveri?
Ne, to vi kažete, ne ja.
Dakle, ne kažete da podmetnemo oružje i novac u kancelarije sindikata?
Ne, to vi govorite. To su vaše reči, ne moje.
Želim da osetim kako me osećaš.
Gospođo, ako to uradite, protesti će se samo proširiti.
G. Laskine, zašto ne odete da štitite našu zemlju na način
na koji samo vi umete?
Molim te!
Želim da se najzad desi.
Zato što...
Maštam kako te jebem.
Jebote!
Hej!
Herberte?
Ne mogu da spavam.
Čekaj da...
Ne.
Ne želim da spavam.
Ne?
Otkad sam te upoznao...
Kad god zaspim,
na minut, pet minuta, sat vremena...
Nema ničega.
Shvataš? Prazno je.
Nema snova. Nema ničega.
Dobro.
Šta hoćeš da kažeš?
Kao da sam mrtav i zakopan.
Herberte, znam kako je to.
Znaš? -Da. Ona to uvek radi.
Ona...
Liši mozak kiseonika, informacija,
svake vrste
društvene stvarnosti.
Ona to uvek radi.
O čemu pričaš, jebote?
Dobro...
Nestrpljiv si.
Ne možeš da dočekaš promenu. Shvatam. Svima je tako.
Ne... Pogledaj me.
Ne volim te.
Ne moraš da me voliš. -Moram.
Moram da te volim.
I bih.
Pogledaj me.
Samo, ne volim te.
S vama je uvek ista priča.
Sad te vidim.
Nećete da izaberete ono što je najbolje za vas.
Vidim te.
Ne mogu da ti pomognem jer ne želiš pomoć.
Ti i tvoja jebena knjiga!
Da si je pročitao, možda bi nešto naučio.
Samo, vi ne želite da učite. Ne želite da pomognete sebi,
već samo da živite u svojim jebenim osećanjima. Želite san.
Ne. Ja želim nju.
Da. Kasapine.
Pa, privukao si njenu pažnju.
Hajde!
Idemo.
Na osnovu pouzdanih obaveštenja od lokalnih i glavnih policijskih vlasti,
službe državnih bezbednosti su otkrile zaveru zastrašujućih razmera
unutar Sindikata proizvođača šećerne repe.
Velike zalihe oružja, kao i znatne rezerve američke valute,
otkrivene su u kancelariji predsednika sindikata Sajlasa Ganca
tokom ciljane racije prethodne noći.
Kancelarka je izjavila:
"Čitavim protestima u Vestgejtu
mesecima je tajno upravljala američka obaveštajna služba
radi podrivanja i rušenja moje funkcije kao kancelarke."
Vernamova, idi!
Radikali u Vestgejtu se zaklinju da će se osvetiti za Gancovo hapšenje
i vojni izvori upozoravaju da će se odužiti borba
protiv naoružanih pobunjenika rešenih da uništavaju.
Vernamova, idi!
Biće samo sve nasilnije.
Nadajmo se.
Napad na mirne demonstrante čini me čudovištem.
Borba protiv naoružanih pobunjenika čini me zaštitnicom.
Agnes! -Da, gospođo?
Treba da osmislimo nove protokole. -Šta god želite, gospođo.
Bez zapadnih elektronskih uređaja u palati.
Samo kineski.
Stanovnici palate ne smeju da je napuste,
uključujući tebe i Oskara. Treba da se pripremimo.
Šta ćemo ako se nešto desi Oskaru?
Ovo je hitan slučaj. Slušaš li me, jebote?
Građanski rat je možda neminovan.
Oskar će biti sve vreme sa mnom. Moja porodica je sada ugrožena.
Da, gospođo.
Biće sve u redu, Agnes. -Da, gospođo.
Ne veruješ mi?
Želim da te jebem.
Hej!
Ne staj.
Idemo. -Leni...
Ne gledaj.
Ovuda.
Pođi s nama.
Leni!
... uraditi ono što treba, na vama je da odlučite.
Šta ćete uraditi u predstojećoj bici za očuvanje našeg načina života?
Kako ćete pokazati ljubav?
Rečima naše kancelarke, samo ljubav može da nas spase.
Bez ljubavi, zauvek smo izgubljeni. -To!
Prevod: Lidija Jovanovic