FIRE MÅNEDER SENERE...
Hva gjelder utenlandske nyhetsrapporter om forsinkelser
i utformingen av koboltanleggene som bygges av våre kinesiske partnere,
bør vi være kildekritiske, sier talspersoner for Bartos Corporation,
som sier at arbeidet går smidig fremover,
og at ingen bør betvile Kinas satsing.
Klokken er ett. Vi hører fra kansleren.
God ettermiddag.
Jeg velsigner dere alle i en tid med store utfordringer og muligheter.
Tross mistro i utenlandske medier, var Faban-gjenforeningen ren suksess.
Det er ingen uro.
Det er ingen geriljaer.
Det er kun fornyet kjærlighet.
Allikevel forsøker det amerikanske beistet og klientstatene å kvele oss.
Smålige sanksjoner vil aldri lykkes, for vår kjærlighet kan ikke sanksjoneres.
Slå den av!
-Fienden vet at vi vokser oss sterke. -Av!
Økonomien vår er solid. Arbeiderne våre er fornøyde.
-Fienden vet det. -Vær så snill!
-De sier at vi fomler. -Hva er det med deg?
-Vi fomler ikke. -Hvorfor sover du ikke?
-Slå den av! -Det kan vi ikke, slakter.
-Da går USA trett. -Det er lovbestemt å ha radioen på.
-Av! -Hold kjeft, for faen!
Men jeg føyer meg ikke for noen.
Enhver som våger å fornærme meg eller landet mitt, får kjenne min vrede,
og vil aldri bli tilgitt.
"Klokken er ett.
Vi hører fra kansleren."
Klokken er ett. På tide med kansler Vernhams daglige tale.
En ondsinnet løgn hevder
at frihandelsavtalen med Kina har belastet sukkerindustrien vår.
At butikkene er fylt med billige kinesiske varianter,
som produsentene her til lands ikke kan konkurrere med.
En ondsinnet løgn. Ikke tro på løgnene!
Sukkerbeteindustrien står støtt. Produsentene i Westgate er fornøyde.
Westgate-søppel.
Såkalte protester i sukkerbeteområdet er bare amerikansk fremføringskunst.
Ikke la trege sinn lure dere.
Streb etter et inntagende sinn.
Hvem kan klandres for den lokale næringens besvær
og rapportene om uro i Westgate? Det skal jeg si dere: Keplinger.
Den heslige venstretilhengeren.
Han samarbeider med den globale eliten om å ødelegge alt vi har bygget opp.
Til de som motstrider oss, har jeg et enkelt budskap:
Du drømmer om å knulle meg. Jeg drømmer ikke om å knulle deg.
-Hold kjeft! -Du drømmer om å knulle meg.
Jeg drømmer ikke om å knulle deg.
Sov! Bare sov!
Det har gått en uke, din syke faen!
Du drømmer om å knulle meg. Jeg drømmer ikke om å knulle deg.
Klokken er ett. Vi hører fra kansleren.
Faen.
Varmt, varmt...
Faen, så varmt!
Kaldt!
Kaldt! Faen, så kaldt!
Hva faen går du med? Ta den av!
Brenn den, om det ennå fins et bål ved denne temperaturen.
-Gikk det bedre i natt? -Det var som å ligge våken i en kamelanus.
-Merket du det ikke? -Jo, selvsagt.
Det var nesten like ille hos meg.
-Varmt. Altfor varmt. -Stakkars Lenny.
Jeg tar en alvorsprat med forpleiningen.
-Ja. -Når jeg sliter med å sove,
ser jeg for meg at en lege åpner opp hodeskallen min,
og tar ut hjernen og alle tankene som holder meg oppe,
besvær og begjær. Alt fordufter, og jeg sovner på et blunk.
Jeg vil helst ikke se for meg min egen lobotomi.
Selvsagt. Det var bare et forslag.
Huff, pusten hans lukter som gjødsel i dag.
-God morgen, min kjære. -God morgen, vennen.
La oss ta en pastill.
-Flink gutt. -Ta en liten...
Smelteovn. Det er som en smelteovn. Herregud, det er verre her inne, Nicky.
Jeg hører at gutten sover hos kansleren. Litt urovekkende.
Vi har mer akutte saker å ta oss av, som at økonomien vår renner ned i sluket.
Jeg er like bekymret som deg.
Min sønns Princeton-søknad. IPhone-kontoen min.
Krypinnet i Miami. Alt er som et sirkus uten telt.
Jeg bor som en omreiser-hund.
Jeg mener å huske at du heiet frem Faban-gjenforeningen.
"Sanksjoner? Bare prøv dere!", brystet du deg med.
-Nei, jeg støtter fruens politikk, men... -Men hva da?
-Du vil feriere et sted uten sharia? -Ta av dere jakkene. Hun kan se dere.
Nummeret, kjære. Husker du det?
Trettifire.
Greit. Nå tar vi det.
-Vent. Kaviar, kaviar... Vent. -Ja.
Smil. Ferdig.
-"Kjærlighet fremfor det lettvinte"? -"Smålige sanksjoner sulter ikke oss".
Ja, det var også bra. Bedre, faktisk.
Jeg er glad for å meddele at 20 av 26 poesisentre er ferdigstilte.
-Lommeboka griner, men det er gledelig. -Hvorfor i all verden er det 26?
Like mange som originalopplaget av Blakes "Uskyldens og erfaringens sanger".
Mener du alvor? Det er 4000 grader her inne.
-Gammel vane, madam. -Jeg vil gjerne ha litt.
Frokosten er klar.
Si unnskyld til Agnes! Beklager, men han var vært en tyrann i det siste.
-En annen ting, Agnes. -Ja, madam?
-Ånden hans lukter som avføring. -Det har jeg ikke merket, madam.
Vi får samarbeide om det. Og, Agnes?
-Hvordan er det? -Jeg har ikke spurt i dag, madam.
Sover det?
Det sover?
Litt, ja, madam. Jeg tror det prøver.
Bra.
Så det sparker enda?
Bra.
-Og, Agnes, skaff større klimaanlegg! -Skal bli, madam.
Om demonstrasjonene i Westgate faktisk finner sted, noe de ikke gjør,
hva klager sukkerbetearbeiderne på? Kina er vennen vår.
Sovet godt, slakter?
Tenk på alle måtene Kina investerer i fremtiden vår på.
Infrastruktur. Veier.
Våre spennende, nye koboltanlegg.
Alle partnerskapene lønner seg snart.
Enhver som sier noe annet, er en amerikansk etterretnings hjelper
eller en sinnssyk Keplinger-tilhenger som drømmer om min undergang.
Vel, det blir ingen undergang.
POKKERS RADIO. HILSEN ED
Kjærligheten vår er for sterk.
Ingen kan komme mellom oss.
-Jeg forteller henne ikke om hesten. -Vi er nødt.
Si det selv. Det inngår i jobbeskrivelsen din.
Jeg er kommunikasjonsminister, ikke herren av pisk og hodelag.
Faen, så kaldt det er!
Jeg hadde kverket familien for et skjerf. Ett skjerf, og jeg skjærer over strupene.
Ser man det.
Dette er noe nytt.
God morgen. Kan jeg si noe før vi begynner?
Ikke gi meg stille, bekymrede uttrykk. Bli bedre på å være normale.
Når dere ikke er normale, er det som om dere sier
at jeg ikke er normal, som gir meg en dårlig smak i munnen.
Det er en tapersmak, og jeg liker den ikke.
Den gir meg mistillit til dere, og jeg ønsker død over dere.
Så bare...
...bli bedre til å være normale. Bra, da begynner vi.
Madam, de utenlandske motstanderne fortsetter å gjøre det de kan,
utenom bevæpnet innblanding, for å straffe oss for Faban-korridoren.
Pengestans, reiserestriksjoner, og oppfordringer om avhopping.
-Skinnhellige sanksjoner, spør du meg. -Hva er oppdateringen under oppdateringen?
Markedet skulle utjevne seg med Kina-avtalen på plass.
Frihandelsavtalen skulle berike oss, ikke tappe oss.
Madam, frihandelsavtalen med Kina har ikke vært styrkedrikken vi håpet på.
Som du vet etter alle demonstrasjonene, har billige importvarer...
Jeg blåser i sukkerbete-våset. Fortell meg om koboltanleggene.
Kina skulle modernisere anleggene og få fart på økonomien vår.
Hvor er lønningsdagen vår? Når vil de bli lønnsomme?
Svært snart, madam. Håper vi.
Skjønt de kinesiske entreprenørene har hatt utfordringer med teknologien.
Vel, quelle surprise.
-Men jeg kan ikke vente for alltid. -Nå som tre sukkerbetefabrikker stenger,
har demonstrasjonene i Westgate tatt en stygg vending.
Vi burde se på å forbedre synsinntrykket.
Madam, kan vi få nevne en hendelse som fant sted i går?
Det gjelder en situasjon med en hest.
Jeg venter spent på neste setning.
En av våre politiryttere holdt oppsyn med en sukkerbete-demonstrasjon,
og vel, hesten hans ble skremt.
-Det var folkemengdens feil, madam. -Hesten sparket og traff en kvinne.
I mageregionen.
Kvinnen var gravid.
-En slags uplanlagt abort. -Nokså sent i svangerskapet.
Ja vel. Og kvinnen?
-Hun gikk dessverre bort. -Unnskyld, men hvorfor hører jeg om dette?
Vel, frue, vi ser at det har blitt et slags krigsrop
blant opprørerne i Westgate spesielt.
Forbaskede Westgate-folk og deres forbaskede følelsesmessige behov.
-De er som forbaskede spedbarn! -Ja, helt enig, frue.
Ikke desto mindre kan det være klokt med en offentlig dialog med Westgate-folka.
Kanskje med hensyn til fosteret. Noe som har med barn å gjøre?
Greit. En spørsmålsrunde med Westgate-barn her i palasset.
Strengt informativt. Jeg pleier ikke de store følelsene deres.
Helsike, så varmt det er! Hvem andre er varme?
SITUASJONEN DIN ER UHOLDBAR, MEN DET FINNES EN UTVEI.
-Hei! -Faen.
-Hva er dette? Hva? -Kom igjen, slakter.
Venstre.
-Hvor skal vi? -Prøver du deg,
- skyter vi deg. -Hun hadde aldri...
-Hun gir faen i deg! -Gå!
Venstre.
Hei, Herbert.
Mitt navn er Ed.
Keplinger.
-Hva gjør du her? -Jeg bor her.
-Det gjør du ikke. -Å jo, det er jeg ganske sikker på.
Nei, du er på land...
-Du er på landet. -Er jeg det? Det ser visst ikke slik ut.
Nei, nei, nei, jeg har sett deg.
Du lever i skam oppe i nord, på en herregård.
-Alle vet det. Alle så deg. -Det var nok bare et filmtriks.
De dro meg pent fra cellen til herregården og hit igjen
for å filme litt fiksjon til dere.
-Du er en jævla løgner! -Ja.
Det er nok forvirrende etter alt hun har sagt.
Nei, du prøvde å ruinere oss da du var kansler.
Du og dine rike venner inngikk avtaler.
Et lite råd, Herbert, fra én fange til en annen.
Alt du trodde du visste der oppe
da du sugde inn frisk luft, er som en sky.
Man lar den passere.
Her. Får jeg...?
Nøklene, Tom.
Takk. Du er fra sukkerbeteområdet, hører jeg?
Moren min var fra Westgate.
Sånn.
Ikke bry deg om Tom og Vin. De er svært hyggelige folk
som har kommet svært langt, særlig Vin.
-Så det var de som ga meg boka di? -Boka... Du leste den vel ikke?
-Nei. -Det ville vært uheldig.
Et stinkende sukk fra en aldrende venstrepeis.
Hvorfor står vi enda? Kom, så setter vi oss.
Vær så god.
Forsiktig, forsiktig, Vin!
Hva er dette?
Det blir fort litt kjedelig i cellen min, så Tom og Vin tar meg med hit
til tunnelene for et midnattskalas.
Et par røyk, snaps og litt pølse. Det er våre lille hemmelighet, så...
"Lille hemmelighet"?
Litt av en behandling du får.
Det går bra. Ikke noe uoppgjort her. Jeg har nådd et punkt hvor jeg...
-Jeg syns synd på henne. -Nei, hold kjeft!
Pass munnen din, slakter.
Si navnet hans hvis du skal sitte her. Er det forstått? Kom deg ut.
-Jeg har ikke spist pølse. -Du får ingen i kveld. Gå.
Tom, gi oss et øyeblikk, takk.
Jeg ber om unnskyldning. Her nede skal du behandles med respekt.
Greit? Samme hva du gjorde. Vi to er jevnbyrdige nå.
Jeg er ikke bedre enn deg. Faktisk er jeg langt verre. Her.
Bedre enn den ser ut.
Takk.
Ikke svelg.
Ikke svelg. Ikke svelg.
DET FINS EN UTVEI FOR DERE BEGGE.
USA KAN GJØRE SØNNEN DIN FRISK.
JEG ER LOJAL OVERFOR LANDET MITT.
VENNLIGST IKKE KONTAKT MEG IGJEN.
Denne veien, alle Westgate-barn.
De med spørsmål til kansleren, har fått tildelt seter.
Denne veien, takk.
Har vi grundig evaluert barna?
-Ingen prepubertale Trotskij-er? -Jeg forsikrer deg om at de er sjekket.
-Jeg vil helst slippe de små garrottene. -Ja, vi får håpe du slipper det.
Frue, vennligst ha i mente at dette er ekte Westgate-folk,
-og at du ba om direktesendt TV. -Hvorfor gjentar alle det?
Tror du jeg skal drite på podiet?
Det kan være lurt med et øyeblikks stillhet helt i starten.
-Jeg nevner ikke hesten. -Du trenger ikke å nevne den.
De fleste forstår nok at det handler om hesten.
Slutt å si "hest", for faen!
Nå, uten mer om og men, gutter og jenter,
kansler Elena Vernham.
Hjelpes, så varmt det er. Beklager det.
God morgen, alle sammen.
God morgen, madam kansler.
Så nusselig. Nå...
Jeg vil gjerne begynne med et...
Noen spørsmål. Hvem er først?
Ja?
Jeg... Moren min...
Beklager.
Alt i orden, kjære. Pust dypt inn.
Moren min sier vi kan måtte rasjonere mat grunnet forstyrrelser i forsyningskjeden.
-Er det noe vi...? -Nei.
Ikke skrem dere selv med ord som "rasjonering" og "forsyningskjede".
Nei, vi har en solid økonomi.
Solid jordbruk. Bare vær sparsommelige. Jeg har strammet beltet mitt.
Mindre smør, mindre vin. Det er bare bra for meg.
Følg eksempelet mitt og kutt ned. Dere får fortsatt godsakene deres.
Ja? Bra. Hvem er neste? Ja?
-Jeg bor med foreldrene mine i Westgate. -Ja, jeg syntes jeg luktet noe.
Synd. Den pleier å slå an.
Nei, jeg elsker fabrikklukten. Den lukter som arbeid.
Og jeg har alltid hatt et spesielt bånd til dere fra Westgate. Fortsett, kjære.
Foreldrene mine er urolige for at behandlingsanlegget legges ned.
Klarer vi oss? Med alt som involverer Kina?
-"Med alt som involverer Kina"? -Unger sier sånt.
-Gjør de ikke? -Takk for spørsmålet.
Sukkerbeteområdet klarer seg fint.
Ja, frihandelsavtalen med Kina blir en suksess.
Faban-friheten blir verdt prisen, men la meg si dette. Ha litt stolthet.
Jeg vant Faban og bestyrket dere.
Kom igjen! Ikke få panikk ved første lille hinder.
Vær realistiske, dere. Slutt å klage.
La meg gjøre jobben min, og vær takknemlige. Ok?
Ok, beklager.
Nei, ikke beklag. Det er ikke skjenn.
Ok, hvem er neste?
-Men først, koser alle seg så langt? -Ja.
Da tar vi et til. Kom igjen.
Når jeg blir stor, vil jeg bli lege, akkurat som deg, og...
Beklager, men en jævla hest? Det er det dette handler om!
Det er absurd! Hester blir redde. Det er bare sånn de er.
Ja, kanskje det var meg som ba hesten sparke den kvinnen.
Klipp-klopp, klipp-klopp, spark! Ja, selvfølgelig. Skyld på meg.
Beklager, men om du er en gigantisk, gravid tunfisk, ikke gå i demonstrasjon.
Det var dette amerikanerne håpet på. Frykt og uro!
Forsvarsbudsjettet deres avhenger av det, og dere legger det i fanget på dem.
Keplinger også, den marxistiske rotten som legger planer for å bli rik igjen...
...der han gjemmer seg på herregården og prøver å bryte oss ned
gjennom ondsinnede planer og mugg i veggene våre.
Prøver å forgifte oss alle.
Unnskyld meg.
Beklager, kjære. Du sa du ville bli lege?
-Kan noen gi henne et lommetørkle? -Jeg tror vi har sett nok.
...ungdommen i dag, men mamma og pappa må kjøpe mye av utstyret.
Det må være den kalde, tørre luften.
-Hva? Kald? -Varme, mener jeg. Varme luften.
Er du på syre? Pell deg vekk fra meg.
Greit.
Nå, jeg er ikke sint, men luften var tørr. Har ikke du ansvar for fuktighetsmåleren?
Jo.
Og husker du det med ånden?
Ikke sint, men luften var tørr, og ånden din lukter dritt.
Kanslerens lege sier at episoden ble løst raskt,
men til tross for det medisinske uhellet, var tilskuerne henrykte
over kanslerens opptreden, som også inkluderte en tordentale om utenlandske...
Kansler.
Nei, nei, nei, bli sittende. Sett deg, er du snill.
Beklager at det er lenge siden sist. Jeg har vært så travel.
Jo, vel, jeg husker hvordan det kan være.
-Lapsang? -Ellers takk.
Jeg har aldri likt varmt piss.
-Men du har det bra? -Ja da.
-Utmerket. -Så bra for deg.
Hva med deg? Ennå omhyggelig med fremtoningen, ser jeg?
Femdagersskjegget og den opprørske, avslappede stilen?
Jeg sa til Nicky: "Mon tro hvordan han klarer seg der nede."
Og så husket jeg at så lenge det fins et speil, er du i drift.
Hvis du virkelig lurer, har jeg følt meg gammel i det siste, og...
...litt ensom.
-Men jeg sover godt. -Drømmer du om Mandela-øyeblikket ditt?
-Elena. -Kansler.
Ja.
Kan jeg spørre hva du gjør her?
Vet du det ikke? Jeg er her for å knulle deg fra sans og samling, Eddie.
-Å ja. -Det var en spøk.
-Jeg er her for å slå inn trynet ditt. -Ja.
-Hvis du tror det hjelper, så... -Slapp av.
Nok en spøk.
Vel...
Jeg har hørt på radioen om ditt friske, nye syn på Vesten.
Den enkle ironien har gledet meg.
Er du moret?
Våre amerikanske venner likte aldri min anti-imperialistiske snobbethet.
Du var et tryggere par med pupper.
Vi husker hvordan du bøyde deg for dem ved den minste sjekk.
Vel, det er over nå. Jeg har drevet dem ut.
-Har du nå det? -For redelige arbeideres del.
-Ditt gamle favorittemne. -Ja, som gorillamannen din.
Villdyr som ham tenner deg, eller hva?
Nei, han var...
...aldri viktig.
Men du er flink med tomsinger.
-De spiser deg opp. -Og spytter deg ut.
Slakterne. De sluker alt våset ditt.
Du, din utslitte, gamle spradebasse med den utsvevende boka di, lapsang,
og uopphørlige venstrevridde avhandlinger.
Jeg burde ha vært syk i hodet, som deg.
Ødelagte folk lokkes sannelig mot ødelagte folk.
Jeg kan ikke noe for at jeg er interessant, men ikke du.
De fødes i smerte,
så du gjør smerten til sinne og sinnet til din kjepp. Briljant!
Men nå truer de deg med kjeppen, eller hva, Elena?
Og det vet du.
Og du er svært redd.
Det er derfor du er her, din tåpelige kjerring.
Akkurat.
Vel...
Nyt hvilen, Eddie.
Hvor er familien min?
Lisboa, kanskje?
Synd med hesten.
Ansikt og overkropp. Spar litt til senere.
Greit, mine kjære.
Til tross for at kanslerens opptreden ble møtt med utbredt jubel,
har vi hørt rapporter om at hun under spørsmålsrunden
kan ha blitt offer for et radiofrekvens-angrep fra CIA.
Ifølge leger kan slike angrep forårsake tanketåke, irritabilitet og blødninger.
Selv om kansleren er ved krefter igjen, er hun under oppsyn av eksperter,
som tviler på at hun vil oppleve langtidseffekter.
Om dere vil ønske kansleren god bedring...
Velkommen tilbake. Kom inn og slå deg ned.
Ja, jeg vet det. Det er uhyggelig.
Alt i orden, dere skjønne jævler. Dere hadde ikke noe valg. Nå fråtser vi.
I kveld ser jeg at vi har ost.
-Hun var her. -Ja.
Spurte hun om meg?
Nei.
Eller det er ikke helt sant. Du ble nevnt.
-Ble jeg det? -Ja.
Hva sa hun?
Hun spurte om jeg hadde sett slakteren hennes.
Beklager, min venn.
Det er sant.
-Jeg er slakter. -Nei, det er du ikke.
-Det er du ikke. -Jo.
Du såret folk, men hva fikk hun deg til å gjøre etter det?
Såre flere.
-Hold tåta. -Du såret folk for hennes kjærlighet.
Hun elsket meg.
Mitt råd...
...er å gi etter. Bare bøy nakken. Gi slipp på henne, som meg.
Dra til helvete.
Ok.
-Du har ikke lest boka mi, håper jeg? -Selvsagt ikke.
-Ikke engang én side? -Nei.
Flink gutt.
Kvalitetstiden vår har alltid vært hellig.
Det er den ene kvelden hvor vi fokuserer på det som betyr noe.
-Familie. -Familie.
-Si "smil". -Smil.
Smil. Bra. Der har vi det.
Ut. Pell dere vekk.
Nicky, om jeg var gravid, hadde jeg ikke demonstrert.
Hva som helst kunne ha skjedd.
Jeg kunne ha blitt dyttet i bakken eller sparket av en jævla hest.
Man må beskytte barnet til enhver pris.
Nicky?
Jeg mister dem.
Folket mitt.
Fordi du holder dem på avstand.
-Slett ikke. -Jo.
-Hva vet du? -Slutt å være så jævlig barnslig, Lenny!
Faen heller. Demonstrasjonene er ekte.
Kina har gjort halve Westgate arbeidsløse! Det vet du!
Du må møte folket ditt. Være der de bor.
Nei, nei, nei. Det gjør jeg ikke. Slett ikke!
-Jeg blir med deg. -Nei.
-Vi tar med medisinen. -Slett ikke.
-Det blir som om du aldri dro. -Nei, jeg kan ikke, sier jeg.
Du må gjøre det, Lenny! Og du klarer det.
Tro meg, du klarer det.
Hva vil skje?
Hør her. Vi kjører til Drittstad,
så smiler du med ditt vakre smil
og sier noen pene ord, så de stakkars jævlene blir glade.
Siden drar vi hjem.
Ja?
Varmt.
-Varmt, varmt, varmt. -Ja.
-Diazepam, adrenalin... -Jeg gjør det!
Ingenting kan skade deg.
Vi burde ha kjøpt flere viftedingser.
Og det er B12. Takk, Rachel. Nå kjører vi.
Kansler Vernham møter representanter fra sukkerbete-foreningen i Westgate
for å adressere demonstrantenes kvaler.
-Hva vil vi ha? -Jobber i Westgate!
-Når vil vi ha dem? -Nå!
Kansleren håper å få slutt på volden og uroen sett under de siste protestene,
og på å fremme en fruktbar og sunn dialog med landets sukkerbetearbeidere.
Blant temaene som skal tas opp,
er strategier for å begrense konkurranse innen sukkerhandelen.
Kansleren ser frem til igjen å være blant Westgates folk,
som hun lenge har hevdet er arbeiderklassens liv og sjel.
Beklager.
Jeg tenkte det var enklere å møtes hos meg.
Som du ser, ligger jeg flatt.
Stakkars Tom og Vin.
Ikke deres feil, mine venner. Aldri deres feil.
-Du har vel ikke fått med deg nyhetene? -Jo, hun taper.
Ja, hun møter sukkerbete-foreningen i Westgate.
Desperat nok til å forlate bobla si.
Og det, Herbert, antyder...
Takk, min venn.
Her, finn deg en stol.
Det antyder...
...et sluttspill.
Jeg tror det er over. Jeg tror hun er ferdig.
Nå, vi er ennå underlagt hennes lune. Vi kan dø under hennes styre.
Men om vi overlever, trenger vi en plan.
-Vi? -Ja visst.
Vi. Sammen.
Meg med erfaring som kansler, og du med...
Med folkelig tilnærming.
Og visjon.
Ja.
-Hva ville vi ha gjort? -Alt. Alt sammen.
Gir vi det tilbake?
-Ja. -Gårder? Fabrikker?
-Ja. -Jordreformen?
-Alt, Herbert. -Og holder amerikanerne utenfor.
Ja, selvsagt.
Hva er det?
Vi skal det.
Vi må åpenbart få løftet sanksjonene
og stabilisert markedet for å unngå kaos, men deretter holder vi dem utenfor.
-Du bruker for mange ord. -Ja, men vær så god, gransk sjelen min.
-Jeg har ingen grunn til å lyve, Herbert. -Og hva med henne?
-Hva med henne? -Hva vil skje med henne?
Jeg vet ikke hvorfor du bryr deg etter måten hun behandlet deg.
Men hun får rettferdig rettergang.
Så folket får se hvem hun er og hva hun har gjort.
Hvordan det var jeg som følte på smerten deres hele tiden, ikke henne. Og så...
...får hun som fortjent, og vi blir endelig kvitt henne.
Ja?
AGNES & OSCAR VI ER AMERIKANERE
VI ER EKTE OG KAN HJELPE SNAKK MED OSS
JEG LYTTER.
Hva er den lukten?
Kjære vene, det lukter som ei rånes urinrør.
-Vi må være i Westgate. -Parfymert olje?
Ja, vær så snill. Takk.
Takk, min kjære.
Beklager. Klimaanlegget i bilen er ikke like bra som i palasset.
-Det står på fullt, Nicky. -Er det sant?
Det går bra. Du har diagnostisert perimenopause før.
Ja, jeg har vel det.
For et varp jeg er!
Klokken er ett. Vi hører fra kansleren.
Jeg vil høre talen min.
-Skrur du opp radioen, takk? -Høyere!
Mine venner.
Mine kjære. Som jeg lengter etter å være med dere igjen.
For å besvare mysteriet: Hvor har det blitt av kjærligheten vår?
Vi har latt den svinne hen.
Langt fra inntagende sinn, der vi dytter hverandre bort.
Bråsinte.
Når vi egentlig vil være som limt sammen, som en baby og en mor, hud mot hud.
Derfor bønnfaller jeg dere om ikke å stenge meg ute.
Slipp meg inn igjen.
De er glade for å se deg.
-Han ser glad ut. -Bare fordi alle vet at jeg kom til ham.
Pust dypt inn. Ikke inhaler for mye.
Madam kansler. Silas Ganz, forbundsleder.
-Jeg er beæret over at du kom. -Det er en glede å være blant folket.
Hallo, Westgate!
-Hei. Nicholas Vernham. -Gledelig å være her.
Første steg er vasking av sukkerbetene.
Deretter følger oppkutting. Det viser jeg på neste del.
Lukten er fra vannet som trekkes ut av sukkerbetene.
-Det lukter litt som hundebæsj. -Ja.
Vi er så vant til den nå at alt som ikke lukter hundebæsj, lukter dårlig.
Tre hundre tusen hektar med avlinger,
hvor vi selger litt over fire millioner tonn raffinert sukker.
Det er den vanlige kvoten, men fortsetter Kina å ta over markedet,
stenger fabrikken innen jul.
Om kinesisk sukker selges til halve prisen av vårt,
-vil folk selvsagt kjøpe den isteden. -Selvsagt.
Vi er ikke dumme.
-Nei. -Men om fabrikken stenger,
kan jeg ikke gjøre noe annet. Dette er alt.
-Med mindre de ansetter i Guangzhou. -Vær så snill, om jeg får si noe.
Ja?
Før jeg fortsetter, vil jeg si noe.
Jeg har dyp sympati for kvinnen og barnet som gikk bort under demonstrasjonene,
og jeg vil gjerne holde et øyeblikks stillhet for å hedre dem.
SUKKERBETE-FORENINGEN
Jeg skal nå ta fatt på en rekke lytteturneer
rundt om i landet for å hindre ytterligere blodsutgytelser.
I tillegg skal vi jobbe for å begrense importen av kinesisk sukker til butikkene.
Tiltak vil bli innført for å verne om sukkerbetearbeidernes rettigheter.
Westgate skal reise seg igjen.
Ja.
Kansler Vernham, en liten ting fra oss. Bare for moro skyld egentlig.
En sukkerbete til palasshagen.
Vi kan ikke takke nok for dagens dialog. Svært tilfredsstillende.
-Vi visste at du ville ta til fornuften. -Selvsagt.
Få den jævla stinkende,
spirende, satans drittplanten vekk fra det jævla trynet mitt, Nicky!
Få Mr. Laskin på tråden.
-Ja? -Vi tar oss av snakkingen.
Lat som om det er familie. Du overvåkes ikke der du er uansett.
Ok.
Kansler Vernhams regime vil veltes. Kanskje ikke i morgen, men snart.
Forblir dere i palasset, går du og sønnen din i fella. Dere må ut.
-Kan du virkelig hjelpe oss? -Ja.
-Vi har kontakter som kan bistå deg. -Jeg er lutter øre.
Vi trenger bare informasjon fra den innerste sirkelen.
Deres hverdagsmønster, hva de spiser, hvem de snakker med,
og hvor de er om kvelden. Vaner og bevegelser.
Alt det kan diskuteres senere. Det viktigste er å få dere to ut.
-Jeg vet ikke hvem du er. -Unnskyld?
Jeg vet ikke hvem du er.
Jeg står ved kansleren min.
-Du er en demon. Ikke ring igjen. -Hør på meg. Du...
Hvor har det blitt av kjærligheten vår?
Vi har latt den svinne hen.
Langt fra inntagende sinn.
Bråsinte.
Ikke steng meg ute, mine kjære.
Mr. Laskin. Jeg har avdekket bevis på svært urovekkende sammensvergelse.
Send bevæpnede sikkerhetsstyrker til sukkerbete-foreningen straks.
Slipp meg inn igjen.
Madam, sier du at du vil at vi skal avdekke bevis
-på urovekkende sammensvergelse? -Nei, du sier det. Ikke jeg.
Så du ber oss ikke plante våpen og penger på kontoret deres?
Nei, du sa det. Dine ord, ikke mine.
Jeg vil føle dere føle meg.
Madam, gjør du dette, vil demonstrasjonene bare ta seg opp.
Mr. Laskin, hva med at du beskytter landet på den særegne måten bare du kan?
Vær så snill, vær så snill.
Jeg vil at det skal skje.
For...
...jeg drømmer om å knulle deg.
Faen!
Faen.
Hei!
Herbert.
Jeg får ikke sove.
Vel, la meg...
Nei, nei, nei.
Jeg vil ikke sove.
Ikke?
Siden jeg møtte deg...
Når jeg sover, enten det er i ett minutt, fem minutter, i en time...
...ingenting.
Forstår du? Det er helt tomt. Ingen drømmer. Ingenting.
Ok.
-Hva prøver du å si? -Det er som jeg ligger død under bakken.
Jeg forstår, Herbert.
-Gjør du det? -Ja, det er det hun gjør. Jeg mener...
Hun sulter hjernen for oksygen, informasjon, enhver form for...
...sosial virkelighet. Det... Det er det hun gjør.
Hva faen snakker du om?
Ok, ok, ok. Du er utålmodig.
Du er utålmodig etter endring. Det er vi alle.
Nei, se på meg.
Jeg elsker deg ikke.
-Du må ikke elske meg. -Jo. Jeg må elske deg.
Og jeg ville ha gjort det. Se på meg.
Men det gjør jeg ikke.
Det er alltid det samme med folk som deg.
Nå ser jeg deg.
Dere nekter å velge det beste for dere.
Jeg ser deg.
Jeg kan ikke hjelpe deg når du ikke vil det selv.
-Du og den jævla boka di! -Om du leser den, lærer du kanskje noe.
Men dere vil jo ikke lære noe. Dere vil ikke hjelpe dere selv.
Dere er for følelsesstyrte. Dere vil bare ha drømmen.
Nei, jeg vil ha henne.
Ja. Slakter!
Du fikk iallfall oppmerksomheten hennes.
Kom igjen.
Nå går vi.
Med pålitelig etterretning fra flere politimyndigheter
ble det avdekket en sammensvergelse av foruroligende dimensjoner
innen sukkerbete-foreningen.
Store våpenlagre samt betydelige mengder amerikanske dollar
ble funnet på kontoret til forbundsleder Silas Ganz
under en planlagt razzia sent i går kveld.
Som svar kunngjorde kansleren:
"Westgate-bevegelsen har i det skjulte samarbeidet med amerikanerne i måneder
i et forsøk på å undergrave og styrte kanslerembetet mitt."
Ut med Vernham!
Mens radikale i Westgate sverger å hevne arrestasjonen av Ganz,
advarer militære kilder om en langvarig kamp
mot væpnede opprørere som er fast bestemt på ødeleggelse.
Ut med Vernham!
-Det blir mer og mer voldelig nå. -La oss håpe det.
Å angripe fredelige demonstranter gjør meg til monster.
Å stå imot bevæpnede rebeller gjør meg til beskytter.
-Agnes. -Ja, madam.
Vi må utarbeide nye retningslinjer. Ingen vestlig elektronikk i palasset.
Bare kinesisk.
Palassets beboere må bli på eiendommen,
også du og Oskar. Vi forbereder oss på det verste.
-Og om det oppstår en krise med Oskar? -Dette er en krise. Hør etter, for faen!
Det kan oppstå borgerkrig.
Oskar blir hos meg til enhver tid. Familien står i fare for et attentat.
Ja, madam.
-Det ordner seg, Agnes. -Ja, madam.
Tror du meg ikke?
Jeg vil knulle deg.
Hei!
Ikke slutt. Fortsett.
-Kom igjen. -Lenny.
Nei, ikke se på. Ikke se på.
Denne veien.
Bli med oss.
Lenny!
...er opp til deg.
Hvordan bidrar du i den kommende kampen for å bevare levemåten vår?
For å bevise din kjærlighet?
For skal vi tro kansleren, kan kun kjærlighet redde oss.
-Uten kjærlighet er vi fortapte. -Ja! Ja!
Norske tekster: Monica Mikkelsen