O ČTYŘI MĚSÍCE POZDĚJI
Pokud jde o některé zprávy ze zahraničí
obviňující naše nové čínské partnery ze zdržení stavby rafinérie kobaltu,
lépe si ověřujte své zdroje, řekl zástupce společnosti Bartos.
Uvedl, že práce na rafinérii pokračují hladce
a nelze pochybovat o závazku Číny k naší budoucnosti.
Je jedna hodina. Vyslechněme kancléřku.
Dobré odpoledne.
Žehnám vám všem v této době výzev
a velkých příležitostí.
Navzdory pochybným zprávám cizích médií
bylo znovusjednocení s Fabanem jednoznačným úspěchem.
Nejsou žádné nepokoje.
Nejsou žádní partyzáni.
Je jen obroda naší lásky.
A přesto se nás americká šelma
a její klientské státy snaží zaškrtit.
Ubohé sankce však neuspějí, jelikož na naši lásku sankce neplatí.
Vypněte to!
-Nepřátelé vědí, že se nám daří. -Vypněte to!
Naše ekonomika je silná. Naši pracující jsou šťastni.
-A naši nepřátelé to vědí. -Prosím!
-Proto lžou, že se hroutíme. -Co je s tebou?
-My se však nehroutíme, mí drazí. -Proč nespíš?
-Vypni to, prosím. -To nejde, Řezníku.
-A to Ameriku znechucuje. -Rádio musí hrát, je to předpis.
-Vypni to! -Ježíši, drž už hubu!
Před nikým se neskloníme.
Kdokoli se pokusí urazit mě či mou vlast, pocítí můj hněv
a nikdy mu nebude odpuštěno.
Je jedna hodina.
Vyslechněme kancléřku.
Je jedna hodina.
Vyslechněme každodenní projev kancléřky Vernhamové.
Šíří se potměšilé lži,
že obchodní dohoda s Čínou poškozuje naši produkci cukru.
Že obchody zaplavuje levný čínský cukr,
jemuž naši výrobci nemohou konkurovat.
Je to ničemná lež.
Takovým lžím nevěřte.
Naše produkce cukru je silná.
Producenti cukru ve Westgatu jsou šťastni.
Šmejdi z Westgatu.
A takzvané demonstrace v kraji cukrové řepy
jsou jen ubohé americké divadlo.
Nedejte se zmást škodlivými řečmi.
Snažte se mít ušlechtilou mysl.
A kdo je pravým viníkem potíží našeho podnikání
a zpráv o neklidu ve Westgatu?
Já vám to povím: Keplinger.
Ten hnusný levičák.
Stále se snaží s globální elitou
zničit vše, co jsme vybudovali.
Těm, kteří se proti nám staví, sděluji jedno:
Sníš o tom, že mě pícháš.
Ale já nesním o tom, že píchám tebe.
Sníš o tom, že mě pícháš. Já nesním tom, že píchám tebe.
-Ticho! Ticho! -Sníš o tom, že mě pícháš.
Já nesním tom, že píchám tebe.
Spi! Tak spi!
Už je to týden, ty magore!
Sníš o tom, že mě pícháš. Já nesním tom, že píchám tebe.
Je jedna hodina. Vyslechněme kancléřku.
REŽIM
Sakra.
Horko, horko.
Do prdele, to je horko.
Zima!
Zima! Kurva, to je zima!
Co to máš sakra na sobě? Sundej to!
Spal to! Jestli v téhle teplotě ještě existuje oheň.
Bylo to v noci lepší?
Jako bych ležela ve velbloudí řiti.
-Ty to necítíš? -Samozřejmě ano.
V mém koutě světa je to skoro stejné.
-Horko. Horko, horko, horko. -Chudinko.
Asi znovu ostře promluvím s personálem.
-Jo. -Já, když nemůžu spát,
představuju si, že mi doktor otevře lebku,
vytáhne mi mozek a všechny myšlenky, co mě budí,
trápení, touhy,
všechno zmizí a já hned vytuhnu.
Lobotomii si radši představovat nebudu.
Ne, jistě. Jen takový nápad.
Bože. Dneska smrdí jako hnůj.
-Dobré jitro, drahoušku. -Dobré jitro, chlapče.
Dáme si mentolku, ano? Ano?
-Hodnej. -Jenom... Jo.
Jako v peci.
Je tu jako v peci. Bože, tady je to ještě horší, Nicky.
Kluk teď prý spí s kancléřkou v posteli.
Poněkud zneklidňující.
Máme snad naléhavější problémy, Victore.
Naše ekonomika jde do kanálu.
Mám stejné obavy jako vy.
Syn se hlásí na Princeton. Můj účet za iPhone.
Taky ten dům v Miami. Je to všecko na levačku.
Žiju jako cikánský pes.
Ale z dobrodružství ve Fabanském koridoru
jste byl nadšen.
"Sankce? Jen se snažte," jste vykřikoval.
Ne, ne, ne. Jen podporuji její politiku.
-To snad víte. Ale... -Ale? Ale co?
Chcete na dovolenou někam, kde neplatí šaría?
Hned se svlékněte! Uvidí vás!
Číslo. To číslo, chlapče. Pamatuješ?
Třicet čtyři.
Tak. Jdeme na to.
-Počkej. Kaviár, kaviár. Počkej. -Ano.
Sýr. A je to.
Co to nazvat "Láska na hniličko"?
"Ubohé sankce nás nevyhladoví."
Ano, To by taky šlo. Je to lepší.
S radostí oznamuji, že je hotovo 20 ze 26 básnických center.
Má peněženka pláče, přesto je to skvělá zpráva.
Proč zrovna 26?
Tolik bylo prvních výtisků Blakeových "Písní nevinnosti".
Doopravdy? Je tu snad 4 000 stupňů.
-Promiňte, paní. Je to zvyk. -Já chci ještě, prosím.
Snídaně čeká.
Hned se Agnes omluv.
Víte... V poslední době je hrozný tyran.
-Taky, Agnes... -Ano, madam?
Dech mu páchne jako lejna. Všimla jste si?
Nemůžu říct, že ano, madam.
Něco s tím uděláme. A Agnes...
Co tamto?
Dnes jsem se ještě neptala, madam.
Ale spí to?
Spí to?
Trochu. Ano, madam. Asi se snaží.
Dobře.
Takže pořád kope.
Dobře.
Agnes, dejte mi sem ještě pár klimatizačních jednotek.
Jistě, madam.
I kdyby protesty ve Westgatu existovaly,
což neexistují,
na co si producenti cukrové řepy mohou stěžovat?
Čína je náš přítel.
Spal jsi, Řezníku?
Uvažte, co Čína investuje do naší budoucnosti.
Infrastruktura. Silnice.
Úžasné nové rafinérie kobaltu.
Toto partnerství se brzy vyplatí.
A kdo vám tvrdí opak, je buď nástroj amerických špionů,
nebo pomatený Keplingerův příznivec snící o mém pádu.
Ale žádný pád nebude.
TO BLBÝ RÁDIO, CO? TVŮJ ED
Naše láska je silná.
Nás nikdo nikdy nerozdělí.
-O tom koni jí neřeknu. -O koni jí musíme říct.
Tak jí to řekněte vy. Je to vaše kompetence.
Jsem ministr komunikací, žádný pitomý podkoní.
Sakra, to je zima.
Za šálu bych zabil rodinu.
Za jednu šálu. Podřízl bych je.
Vida.
To je novinka.
Dobré ráno. Než začneme, mohla bych něco říct?
Nelíbí se mi ty vaše zamlklé tváře.
Snažte se být lepší, normální.
Když nejste normální, jako kdybyste mi říkali,
že já nejsem normální, a to má ošklivou příchuť.
Je to příchuť porážky, a to mi vadí.
Pak vám přestávám věřit, a chci vás popravit.
Takže...
Snažte se být normální. Dobrá, začneme.
Madam...
Cizí antagonisté stále dělají, co mohou,
krom vojenské intervence,
aby nás ztrestali za Fabanský koridor.
Mrazí účty, zakazují cestování, podněcují dezerce.
Licoměrné sankce, tomu říkám.
Ano, ale co je nového za těmi novinkami?
Pokud vím, trhy by měly vydržet i po dohodě s Čínou.
Volný obchod s Čínou by nám měl vydělat,
a ne nás vysát.
Madam, volný obchod s Čínou zatím neplní naše očekávání.
Jak víte, dle protestů ve Westgatu,
levný dovoz poškozuje náš průmysl...
Na ty kraviny kolem cukrovky kašlu.
Chci vědět o rafinériích kobaltu.
Čína měla rafinérie modernizovat a nahodit naši ekonomiku.
Tak kdy z toho něco bude? Kdy to začne vydělávat?
Velmi brzy, madam. Doufejme.
Ale čínští dodavatelé mají menší potíže s technologií.
No, quelle surprise.
-Ale nemůžu čekat věčně, že? -Když dovolíte, madam...
Po zrušení dalších tří cukrovarů
se protesty ve Westgatu zhoršují.
Asi by se mělo řešit, jak to vypadá.
Madam, měli bychom vám říct o včerejší události.
Jedná se o případ s koněm.
Těším se na další větu.
Jeden jízdní policista monitoroval protesty ve Westgatu.
Splašil se mu kůň.
-Ale způsobil to ten dav, madam. -Kůň kopl a trefil jednu ženu.
Do oblasti břicha.
Ta žena byla těhotná.
Cosi jako neplánovaný potrat.
V dosti pozdní fázi.
Aha. A ta žena? Co?
Ta žena bohužel nepřežila.
Pardon, a proč mi o tom říkáte?
No, jde o to, že to poněkud rozpoutalo vášně
mezi oněmi nespokojenci především ve Westgatu.
Podělaní Westgaťani a jejich blbý citový potřeby.
Jsou jako malí usmrkánci!
Ano, jistě, madam, jistě.
Přesto by asi bylo moudré zahájit jakýsi veřejný dialog
s těmi lidmi ze Westgatu.
A možná i s plodem toho všeho.
Co něco s dětmi?
Fajn. Otázky a odpovědi
s dětmi z Westgatu, tady, v paláci.
Pro informaci. Nehodlám rozmazlovat jejich pocity.
Bože, to je horko.
Komu je taky horko?
Vaše situace je neudržitelná. Existuje však východisko.
-Co je? -Pst!
-Co se děje? Co? -Jde se, Řezníku.
Doleva.
-Kam mě vedete? -Něco zkus a prostřelím ti hlavu.
Ona by nikdy...
-Ona na tebe úplně sere. -Běž!
Doleva.
Ahoj, Herberte.
Jsem Ed.
Keplinger.
-Co tady děláš? -Žiju tady.
-Ne, to ne. -Jsem si jistý, že ano.
-Ne, ne, vy jste na...
-Jste na venkově. -Já?
Bože, tak to asi sotva.
Ne, ne, viděl jsem vás.
Žijete v hanbě na severu, ve velkém domě.
My to víme. Viděli to všichni.
Aha, tohle. To je kouzlo filmu, bohužel.
Občas mě zdvořile vyvlečou z cely do toho sídla
a natočí tam pro vás takovou fikci.
-Jste zasranej lhář. -Jo.
Chápu, že tě to mate, po tom, co vám říká.
Ne, ty jsi nás jako kancléř chtěl zničit.
Ty a tví bohatí levicoví kámoši.
Něco ti poradím, Herberte. Jako vězeň vězni, ano?
Vše, co sis myslel, že víš,
když jsi dýchal svobodný vzduch, je zdání.
Tak se toho zbav.
No, takže...
Tome, klíče.
Děkuji. Jsi z kraje cukrové řepy, že?
Z Westgatu byla moje máma.
Tak, a je to.
Jich si nevšímej. Jsou to velmi milí lidé.
Ušli veliký kus cesty. Obzvlášť Vin.
To oni mi dali tvou knížku?
Knížku, knížku... Kriste, snad jsi ji nečetl, že ne?
-Ne. -To doufám.
Smrdutý dech starého levičáka.
Ví někdo, proč pořád stojíme? No tak, sedneme si.
Prosím.
Jemně, jemně, Vine.
Co je tohle?
V mé cele je to jako v lapáku, tak mě sem Tom a Vin berou
tunelem na půlnoční hostinu.
Doutníček, šnaps, klobása.
Naše tajemstvíčko.
Tajemstvíčko.
Asi ti dává do těla, co?
Tedy, to nevadí. Nemusím si vyřizovat účty.
Došel jsem do bodu, kdy ji upřímně...
-Já ji spíš lituju. -Ne, ne, zavři kurva hubu.
Pozor na jazyk, Řezníku.
Oslovuj ho jménem, nebo nebudeš sdílet můj stůl.
Rozumíš?
Tak zmizte.
-Ještě jsem neměl klobásu. -A nebudeš, dnes ne. Jděte.
Tome, příteli, okamžik, prosím.
Omlouvám se.
Tady...
Tady ti bude prokazována úcta.
Jo? Je mi jedno, co jsi udělal.
Ty a já jsme teď stejní.
Nejsem lepší než ty, vlastně jsem v mnohém horší.
Tumáš.
Není tak špatná, jak vypadá.
Děkuju.
Nepolykat.
Nepolykat, nepolykat.
Existuje východisko.
Tvého syna uzdraví Američané.
Jsem věrná své vlasti.
Už mě nekontaktujte, prosím.
Tak, tudy, prosím, děti z Westgatu.
Kdo má otázky pro kancléřku, posadí se na určená místa.
Tak, tudy, prosím. Tudy, prosím.
Jsou ty děti prověřené?
-Žádný prepubescentní Trockij? -Všechny jsou zkontrolované.
-Jen klid. -Dobře.
Nerad bych sháněl extra malé garroty.
Na to, doufejme, nedojde.
Madam...
Pamatujte, že oni jsou opravdu z Westgatu.
-A chtěla jste přímý přenos. -Proč mi to všichni říkají?
Myslíte si, že se na pódiu vyseru?
Možná by se mohla hodit minuta ticha.
Na začátku.
-O koni mluvit nebudu. -Slovo "kůň" nemusíte vyslovit.
Většina lidí to pochopí, nakonec je to kvůli tomu koni.
Neříkejte sakra pořád "kůň"!
Takže, už můžeme začít, kamarádi.
Kancléřka Elena Vernhamová!
Bože, tady je teplo. Omlouvám se.
Takže dobré ráno všem.
Dobré ráno, paní kancléřko.
To je milé.
Ráda bych začala...
Nějaké otázky. Kdo je první?
Ano?
Já... Moje máma... Moje...
Promiňte.
Ne, nevadí, jenom se nadechni.
Moje máma říká, že jídlo je na příděl
kvůli poruchám v zásobování.
-To je něco jako že... -Ne, ne, ne.
Takovými slovy se nenecháme vyděsit.
"Příděly", "zásobování".
Ne, naše ekonomika je dobrá, silná.
I zemědělství. Jsme jen šetrní. I já jsem si utáhla opasek.
Méně másla, méně vína. Šetrnost mi prospívá.
Držte se mého příkladu a šetřete.
Drobné radosti pořád máte.
Ano? Dobře. Kdo je další? Ano?
-S rodiči žiji ve Westgatu. -Ano, nejspíš jsem to cítila.
Škoda, to obvykle zabírá.
Ne, vůni továrny mám ráda. Voní prací.
A s vámi Westgaťany mám vždy jedinečné pouto.
Pokračuj, prosím.
Rodiče mají strach, že nám zavřou cukrovar.
Budeme se mít dobře? Když všechno dáme Číně?
-"Všechno dáme Číně"? -Takhle děti mluví.
-Nebo ne? -Děkuji za otázku.
Kraj cukrové řepy se bude mít dobře.
Ano. Volný obchod s Čínou jistě uspěje.
Svoboda Fabanu za to jistě stojí.
Ale jedno musím říct. Buďte trochu hrdí.
Získala jsem Faban, posílila jsem vás.
No tak. Nesypte se u prvního hrbolu na cestě.
Buďte skuteční. Ano? Nestěžujte si.
Nechte mě pracovat a buďte vděční. Ano?
Dobře. Pardon.
Ne, neříkej "pardon". Já tě nekárám.
Tak, kdo je další?
Ale řekněte, bavíte se dobře?
-Ano. -Jo?
Tak to je dobře. Další. No tak, šup.
Až vyrostu,
chci být doktor jako vy a...
Promiň, ale ten mizernej kůň.
Kvůli tomu to všechno je.
Kůň. Absurdní. Koně se plaší.
Prostě to dělají.
Asi jsem tomu koni řekla já, ať ji kopne.
Klip, klap, klip, klap. Kop! Jo, jasně!
Za to můžu já. Je to moje vina.
Hele, promiň, ale když máš pupek jako vorvaň,
nedemonstruj proti vládě.
Ale přesně tohle ti Američani chtějí.
Chtějí strach a neklid.
Protože na tom závisí jejich vojenský rozpočet.
A vy jim to jenom poskytujete.
A Keplinger taky, marxistická krysa,
co na vás chce jen zbohatnout. Zase!
Ukrytý ve svém sídle.
Chce nás podrývat.
Kuje pikle, intrikuje, do zdí cpe plíseň.
Chce nás otrávit.
Promiňte.
Promiň, ty jsi říkal, že chceš být doktor?
-Může jí někdo dát kapesník? -Povolání lékaře...
-To už by snad stačilo. -... nabízí dnešním mladým
mnoho báječných možností.
Ale máma a táta ti musí koupit vybavení.
To asi ten chladný, suchý vzduch.
-Cože? Chladný? -Horný, horký. Ano, horký vzduch.
Co je s vámi? Dejte mi pokoj!
Tak.
Podívej, nezlobím se. Ale bylo tam hodně sucho.
A proto se měří vlhkost. To je tvá práce, že?
Ano.
A mluvili jsme o dechu. Že ano?
Nezlobím se. Ale vzduch je moc suchý a tobě páchne z pusy.
Lékaři z paláce uvedli, že případ byl rychle vyřešen
a navzdory krátké zdravotní indispozici
byli přítomní údajně potěšeni výkonem kancléřky,
která ve svém vystoupení
ostře odsoudila spílání zahraničních kritiků
a jejich stoupenců...
Kancléřko.
Ne, ne, jen seďte. Seďte, prosím.
Promiňte, je to už dlouho. Ale měla jsem toho moc.
Ano, pamatuju si, jak to chodí.
Jistě.
-Lapsang? -Ne, děkuji.
Teplé chcanky mě nelákají.
-Ale máte se dobře? -Jo, jo, jo.
-Velmi dobře. -To je skvělé. Výborně.
A vy? Pořád pečujete o svůj vzhled.
To strniště a zmačkaný disident.
Řekla jsem Nickymu: "Jak se tam dole asi má?"
A pak jsem si uvědomila,
že jestli je tam zrcadlo, asi se snažíte.
Jestli vás to opravdu zajímá,
cítím se už trochu starý a...
trochu osamělý.
Ale spím dobře.
Sníte o mandelovské chvíli?
-Eleno... -Kancléřko.
Jo.
Smím vědět, proč jste tady?
Ale. Ty to nevíš?
Chci ti vyšukat mozek z hlavy, Eddie.
-Aha. -To je vtip.
-Rozfackovat ti ten hnusnej ksicht. -Jo.
-No, jestli to pomůže... -Klídek.
Zase jen vtip.
No...
Poslouchám rádio.
Tvůj nový, ostrý postoj k západu.
Ta jemná ironie mě celkem baví.
Líbí se ti, co?
No, americké přátele mé antiimperiální řeči
moc nebraly.
Dávali spíš přednost tobě a tvým kozám.
Oba víme, jak ochotně ses ohnula, když upustili šek.
To už je všechno pryč. Vyhnala jsem je.
-Doopravdy? -Kvůli poctivým pracujícím.
-To býval tvůj koníček. -Ano, ano, jistě.
Poctiví pracující. Jako ta tvá gorila.
Surovci jako on tě rajcujou, že?
Ne, on byl...
Nezajímal mě.
Ale hňupi, s těmi to umíš výborně.
-Doslova tě žerou. -A tebe vyplivnou.
Řezníci.
Ty tvoje kecy přímo hltají.
Ty zvadlej, starej páve, ta tvá knížka a lapsang.
Žvaníš ty svoje levičácké teze.
To bych musel mít v hlavě nasráno jako ty.
Zlomení lidé mají zlomené rádi, že?
Nemůžu za to, že jsem zajímavá a ty ne.
Znají jen bolest
a ty ji proměníš ve zlobu a zlobu potom v klacek.
Brilantní.
A teď ten klacek obracejí proti tobě, že?
A ty to víš.
A máš z toho strach.
A proto jsi přišla, ty blbá, svinská mrcho.
No dobře.
Tak...
Užij si zbytek, Eddie.
Kde je moje rodina?
V Lisabonu? Nejspíš.
Smůla, s tím koněm.
Obličej a tělo.
Zbytek nechte na pak.
Tak jo, miláčkové.
Zatímco vystoupení kancléřky je přijímáno s nadšením,
objevují se zprávy, že během otázek a odpovědí
se stala obětí útoku CIA pulsní rádiovou frekvencí.
Podle lékařů to může zamlžit mozek, podráždit, vyvolat krvácení z nosu.
Přestože se kancléřka už zotavila,
budou ji nadále sledovat odborníci.
Podle nich to nebude mít dlouhodobé následky.
A my posíláme kancléřce přání dobrého zdraví.
Vítej zpět. Pojď.
Posaď se, posaď se.
Já vím, je to morbidní.
Nevadí, mí drazí parchanti.
Museli jste. Tak, něco pojíme.
Dnes, zdá se, máme sýr.
-Ona tu byla. -Ano, ano.
Ptala se na mě?
Ne. Ne.
Vlastně ano. Byl jsi zmíněn.
-Vážně? -Ano.
A co říkala?
Ptala se, jestli jsem viděl jejího Řezníka.
Promiň, příteli.
Ale jo.
-Jsem řezník. -Ne, ne, nejsi.
-Ne, nejsi. -Ale jsem. Jsem.
Ubližoval jsi, ale...
K čemu tě nutila potom?
Ubližovat dalším.
-Ale sklapni. -Ubližoval jsi,
protože jsi stál o její lásku.
Ona mě milovala.
Poradím ti.
Radši to vzdej. Prostě... nech to být.
Pusť ji z hlavy jako já. Ano?
Hovno.
No dobře, dobře.
-Knížku jsi ještě nečetl, doufám. -To si piš.
-Ani jednu stránku? -Ne.
Hodnej. Jo.
Rodinný večer je vždy posvátný.
V tento večer se můžeme zabývat tím, co je tak důležité.
-Rodinou. -Rodinou.
-Řekni "sýr". -Sýr.
Sýr. Tak. A máme to.
Ven. Všichni vypadněte.
Kdybych byla těhotná, na demonstraci nepůjdu.
Může se stát cokoli.
Mohla bych třeba upadnout.
Nebo by mě mohl kopnout kůň.
Dítě se přece musí chránit za každou cenu, ne?
Nicky?
Já je ztrácím.
Svůj lid.
Protože si je držíš od těla.
-Cože? Ne, to ne. -Ale ano.
A jak to víš?
Nebuď tak strašně dětinská, Lenny.
Proboha.
Ty protesty tam jsou.
Čína zlikvidovala polovinu Westgatu.
A ty to víš.
Musíš tam mezi ně jít. Mezi svůj lid, tam, kde žijí.
To ne, ne, ne. To neudělám. Ne, to rozhodně ne.
-Budu pořád s tebou. -Ne.
-Vezmeme ti všechny léky. -Nikdy.
Jako kdybys vůbec neopustila palác.
Ne, říkám, že ne!
Musíš to udělat, Lenny!
A můžeš.
Věř mi, můžeš.
A jak to bude?
Podívej se... Dojedeme do Prdelákova
a ty tam nasadíš ten svůj nádherný úsměv.
Řekneš pár milých slov a ta blbá chudina bude šťastná.
A pak se vrátíme domů.
Ano?
Horko.
-Horko, horko, horko. -Tak.
Diazepam, epinefrin.
Nic ti neublíží, ano?
Měli jsme vzít víc těch větráků.
A tady B-12. Děkuji, Rachel. Jedeme.
Kancléřka Vernhamová se ve Westgatu osobně setká
se zástupci Svazu producentů cukrové řepy
a pohovoří o obavách protestujících.
-Co chceme? -Práci pro Westgate!
-Kdy to chceme? -Hned!
Kancléřka údajně doufá, že ukončí násilí a neklid
po nedávných demonstracích
a zahájí plodný a užitečný dialog
s našimi producenty cukrové řepy.
Kromě jiného se bude jednat
o možnostech omezení čínské konkurence v obchodu s cukrem.
Kancléřku těší, že může znovu zavítat
mezi obyvatele Westgatu,
které už dlouho považuje za srdce a duši
pracující třídy naší země.
Promiň.
Zdálo se jednodušší sejít se u mě.
Jak vidíš, jsem teď horizontálně.
Ubozí Tom a Vin.
Za to nemůžete, přátelé. Nikdy to není vaše vina.
Neslyšel jsi náhodou zprávy?
Jo. Prohrává.
Jo. Sejde se s výrobci cukrovky. Ve Westgatu.
Je tak zoufalá, že opustí bublinu.
A to mi, Herberte, říká...
Díky, příteli.
Jen se posaď.
To mi říká...
Konečná.
Myslím, že je konec. Že skončila.
A my jsme pořád vězni jejích vrtochů.
S jejím režimem můžeme zemřít.
Ale kdybychom přežili, chce to plán.
-My? -Ano.
My. společně.
Já, se svou zkušeností kancléře,
ty, se svým...
Se svým selským rozumem.
A svou vizí.
Jo.
A co uděláme?
Cokoli. Všechno.
Vrátíme to?
-Ano. -Statky, fabriky?
-Jo. -Pozemkovou reformu?
-Říkám, že všechno, Herberte. -Američany budeme držet dál.
Ano, jistě.
Co?
Budeme, budeme.
Tedy nejdřív bude třeba nějak zrušit sankce
a stabilizovat trhy, aby nenastala katastrofa,
ale potom... ano. Ameriku budeme držet dál.
-Nějak moc mluvíš. -Já můžu.
Ale klidně nahlížej do mé duše.
Nemám důvod ti lhát, Herberte.
A co bude s ní?
Jak, co s ní?
Co se s ní stane?
Sice nevím, proč se staráš, když tě tak potrápila.
Ale bude mít poctivý soud.
Aby lidé viděli, jaká je. Co dělala.
Že jejich bolest jsem cítil já, a ne ona.
A pak...
Dostane, co si zaslouží.
A pak konečně zmizí.
Jo?
Agnes & Oskare, jsme Američané.
Jsme skuteční, můžeme pomoci. Ozvěte se, prosím.
Poslouchám.
Co to smrdí?
Bože. Smrad jak v prasečí prdeli.
-Už jsme ve Westgatu. -Mázni si voňavý olej.
Ano, prosím. Děkuji.
Děkuji, lásko.
To mě mrzí. Klimatizace tu asi nefunguje jako v paláci.
-Přitom je úplně na doraz. -Opravdu?
Nevadí.
Perimenopauzu jste mi už diagnostikoval, doktore.
Ano, řekl bych, že ano.
To máš ale kliku.
Je jedna hodina. Vyslechněme kancléřku.
Chci slyšet svůj projev.
-Můžete to zesílit, prosím? -Nahlas!
Mí přátelé...
Mí drazí.
Jak toužím být s vámi.
Vyřešit záhadu, co se stalo s naší láskou.
Zatoulala se nám.
Neušlechtilé mysli se navzájem odstrkují.
Horké hlavy.
Když si přitom přejeme být spojeni,
jako dítě s matkou, kůže na kůži.
WESTGATE
A proto vás prosím:
Neodhánějte mě.
Přijměte mě zpět.
Jsou rádi, že tě vidí.
-Vypadá šťastně. -Ne, je škodolibý.
Protože všichni vědí, že já jdu k němu.
Nadechnout.
Snaž se tu moc nedýchat.
Paní kancléřko.
Silas Ganz, předseda Svazu cukrové řepy.
-Je mi ctí, že jste přijela. -Prosím.
Mezi Westgaťany je mi vždy dobře.
Ahoj, Westgate!
-Zdravím. Nicholas Vernham. -Velice mě těší.
První fází je omývání cukrové řepy.
Pak se krájí na řízky, to uvidíte v další části.
Zápach je z vody, kterou extrahujeme z cukrovky.
-Páchne trochu jako psí výkal. -Ano.
My jsme na to tak nějak zvyklí.
Takže pach psího výkalu nám nevadí.
300 000 hektarů cukrové řepy,
z níž prodáme něco přes 4 miliony tun rafinovaného cukru.
To bývá obvyklé množství.
Ale když trh zaplavuje Čína,
cukrovar bude do Vánoc zrušen.
Čínský cukr v krámě skoro o polovinu levnější než náš.
-Lidé ho pochopitelně kupují. -Jistě. Ovšem.
My nejsme blbí, že jo?
-Ne. -Ale jestli fabrika skočí,
nevím, co jinýho bysme dělali. Končíme.
-Třeba nabírají v Kantonu. -Prosím...
Jestli mohu?
Ano?
Než půjdu dál, chci vám něco říct.
Velmi cítím se ženou a dítětem,
kteří zahynuli při protestech, a...
Chci držet minutu ticha na jejich počest.
SVAZ CUKROVÉ ŘEPY
Vydám se na sérii setkání po celé zemi,
aby už nenastala taková krveprolití.
Krom toho se pokusíme omezit dovoz čínského cukru.
Budou zavedeny reformy
s cílem chránit práva našich výrobců cukru.
Westgate znovu povstane.
Ano.
Paní kancléřko, taková drobnost od nás.
Jen takový vtipný dárek.
Cukrová řepa do palácové zahrady.
Velice vám děkujeme za tento rozhovor.
Velmi přínosný.
Věděli jsme, že nakonec pochopíte.
Jistě.
Dej tu hnusnou, smradlavou, pučící kytku
někam daleko ode mě, Nicky!
Zavolejte Laskina.
-Ano? -Já budu mluvit.
Jako že volá někdo z rodiny.
Tam, kde jste, vás nikdo nesleduje.
Dobře.
Režim kancléřky Vernhamové bude svržen.
Možná ne zítra, ale stane se to.
Když zůstanete v paláci, se synem budete v pasti.
Musíte zmizet.
-Opravdu nám pomůžete? -Ano.
Naše kontakty vám pomůžou.
Poslouchám.
Chceme od vás jen informace z vnitřního okruhu.
Každodenní činnost, co jedí, s kým mluví.
Kam chodí na noc. Zvyky, přesuny.
Ale to si povíme později.
Nejdůležitější je, abyste se synem odešla.
-Nevím, kdo jste. -Prosím?
Nevím, kdo jste.
Já jsem věrná své kancléřce.
-Jste démon. Už mi nevolejte. -Poslouchejte. Vy...
Co se stalo s naší láskou?
Zatoulala se nám.
Neušlechtilé mysli.
Horké hlavy.
Neodhánějte mě, drazí.
Pane Laskine.
Odhalila jsem důkazy o nebezpečném spiknutí.
Pošlete bezpečnostní síly do sídla Svazu cukrové řepy
ve Westgatu. Okamžitě.
Přijměte mě zpět.
Madam, přejete si, abychom my odhalili důkazy
o nebezpečném spiknutí?
Ne, to jste řekl vy. Ne já.
Takže si nepřejete podstrčit zbraně a peníze do sídla svazu?
To jste řekl vy. Já to neříkám.
Chci cítit, že mě cítíš.
Madam, když to uděláte, protesty se jenom rozšíří.
Pane Laskine, co kdybyste šel chránit svou vlast
tím výjimečným způsobem, jaký znáte jen vy?
Prosím, prosím.
Ať se to konečně stane.
Protože...
Sním, že s tebou píchám.
Kurva!
Kurva.
Hej!
Herberte.
Nemůžu spát.
No, tak já...
Ne, ne, ne.
Já nechci spát.
Ne?
Co se známe,
tak když spím,
minutu, pět minut, hodinu...
Vůbec nic.
Chápeš? Prostě nic.
Žádné sny.
Vůbec nic.
Aha, dobře.
A má to význam?
Jako kdybych byl mrtvola.
Herberte, já to chápu.
-Vážně? -Ano, to ona dělá.
Víš...
Ona sebere mozku kyslík, informace,
jakoukoli...
sociální realitu.
Tak to ona dělá.
Co to do prdele vykládáš?
Dobrý, dobrý, dobrý.
Ty spěcháš.
Už chceš změnu. Chápu. To všichni.
Poslouchej.
Nemám tě rád.
-To přece nemusíš. -Ale musím.
Musím tě mít rád.
Měl bych.
Koukej na mě.
Ale nemám.
S vámi je to vždycky stejné, co?
Už to vidím.
Nechceš si vybrat, co je pro tebe nejlepší.
Vidím to.
Nepomůžu ti, Herberte. Protože ty to nechceš.
Ty a ta tvoje zasraná knížka.
Možná by ses z ní něco dozvěděl.
Ale ty nechceš nic vědět. Nechceš si pomoct.
Chceš jen žít v těch zkurvených pocitech.
Chceš jen snít.
Ne. Já chci ji.
Jo. Jo, Řezníku.
Nepochybně jste získal její pozornost.
No tak.
Jdeme.
Na základě spolehlivých zjištění místní i státní policie
odhalili tento týden úředníci státní bezpečnosti
ve Svazu cukrové řepy spiknutí otřesných proporcí.
V kanceláři předsedy Svazu Silase Ganze bylo dnes v noci
při cíleném zásahu nalezeno velké skladiště zbraní
a značné množství měny USA.
V reakci na to kancléřka řekla:
"Protestní hnutí ve Westgatu
dlouho tajně působilo s výzvědnou službou USA
s cílem poškodit mě a svrhnout mě z funkce kancléřky."
Vernhamová pryč!
Zatímco radikálové ve Westgatu chtějí Ganze pomstít,
vojenské zdroje varují před zdlouhavým bojem
proti ozbrojeným povstalcům toužícím po destrukci.
Vernhamová pryč!
Násilí teď bude pořád víc a víc.
Doufejme.
Napadnu poklidné demonstranty, jsem monstrum.
Bojuju proti povstalcům, jsem ochránkyně.
-Agnes. -Ano, madam?
-Zavádíme nové protokoly. -Jak si přejete, madam.
V paláci žádná západní elektronika.
Pouze čínská.
Obyvatelé paláce budou setrvávat uvnitř,
včetně vás a Oskara. Musíme uzavřít vstupy.
A když se Oskarovi udělá zle?
Teď je zle. Vy sakra neposloucháte?
Hrozí občanská válka.
Oskar bude pořád se mnou. Moje rodina čelí hrozbě atentátu.
Ano, madam.
-Bude to v pořádku, Agnes. -Ano, madam.
Vy mi nevěříte?
Chci tě píchat.
Hele...
Nepřestávej, ještě, ještě...
-Pojďte. -Lenny...
Ne, nedívejte se.
Pojďte.
Pojďte s námi.
Lenny...
... co je nezbytné udělat, teď záleží na vás.
Co uděláte v blížícím se boji o udržení našeho způsobu života?
Prokážete svou lásku?
Neboť, slovy naší kancléřky, spasí nás pouze láska.
-Bez lásky jsme navždy ztraceni. -Ano! Ano!
Překlad: Vladimir Fuksa