TRE VECKOR SENARE...
Kära vänner...
En gång i tiden var jag trött, slö och tyngd av det moderna livets stress.
Men sen fick jag upp ögonen för potatisens uråldriga kraft.
Nu, tack vare potatisångans läkande egenskaper-
är jag friskare, gladare och starkare än nånsin.
I nära samarbete med skickliga utövare av landsbygdens naturmedicin-
har jag renat min kropp från gifter och fått ett nytt liv.
Nu flödar friska vindar genom Folkpalatsets korridorer.
Följ oss, kära vänner-
och låt naturens goda krafter från vårt älskade land-
frigöra ert starkare och mer självsäkra jag.
Där är han, höjdaren.
Palatsets chef för hälsa och säkerhet, som vi ska kalla honom.
Efter sex års läkarstudier kokar jag plugg åt dr Gorilla.
Elena har släppt tanken på mögel, så det tackar jag honom för.
Hur är stämningen där ute?
Folket stöttar Elena. De ser gärna att USA får en käftsmäll.
Du!
Du ska sträva efter ett behagligt sinne.
- Ja, sir. - Städa upp den här skiten nu.
Han är inte helt frisk. Elena har påverkat honom.
- Tycker du synd om den stackars slaktaren? - Ja.
Hallå! Skynda på!
Här. Pojkens medicin.
- Vad blir jag skyldig? - Ge dig nu, kissen.
Vita huset oroas av kansler Vernhams aggressiva retorik.
Det sägs att Judith Holt, utrikesutskottets ordförande-
ska träffa kanslern under sitt besök i området den här veckan.
Vad tycks? För glamoröst för bönderna?
De skickar hit en springschas. Nån ordförande i nåt jävla utrikes-blaha.
Inte presidenten, inte vicepresidenten.
Bara nån jävla majsbonde från landsbygden.
- Det ska vara ett prestigefyllt utskott. - Utskott är för uttråkade hemmafruar.
För ryschig. Den där.
Men du, Leni...
- Är du inte alls bekymrad? - För vadå?
Du har ju sablat ner västvärlden i alla dina tal på sistone.
Kan det inte få konsekvenser?
Stackars lille Nicky. Är du rädd att de ska drönarbomba dig i jacuzzin?
Nej då, men vi har ju många samarbeten i Europa och USA.
Våra utländska vänner: Laurent, Carla...
- ...Buscombe, Como Consigliere? - Fanskap.
Sanna vänner är lojala, förrädare flyr.
Presidenten signalerar att han vill avdramatisera relationen-
med denna förr så trofasta allierade och viktiga handelspartner-
innan spänningarna eskalerar ytterligare.
Frågan är om kansler Vernham är mottaglig.
Stödet har gått upp till 75 procent, ert högsta på fyra år...
...men jag vill lyfta ett varningens finger.
Mina kontakter i den privata sektorn känner av vissa svajningar på börsen-
efter att koboltavtalet med USA lades på is.
Vissa undrar om denna nya... ja... konfliktsökande attityden mot västvärlden-
kanske kan få negativa...
Jag vill gärna skära ägget själv.
Men självklart, älskade.
Tack, mr Laskin. Det räcker nog så.
Visst, ja!
Vi har fått några klagomål angående... doften.
Vadå för klagomål?
Främst att palatset luktar som ett irländskt horhus.
Det är bara att tugga i sig. Potatisångan är renande.
Jag kan äntligen andas nu när Herbert har rensat mitt system på västerländsk skit.
- God morgon, Herbert. - God morgon, Elena.
Vi mår bra, inte sant?
Ja, det gör vi.
Visst hade vi kul i natt?
Ja, det hade vi.
Och vad gjorde vi, min kraftkarl?
Vi sprang över böndernas fält och ylade mot skördemånarna.
Javisst, av bara fan.
- Superbt spexande, inte sant? - Javisst, av bara fan.
Jag undrar vart det bär hän i natt?
- Varthän vi vill. - Varthän vi vill.
Svart rättika från hemlandet.
Gapa.
Din mjälte är lite grumlad.
Det blir bättre med lite senap.
Ja, varsågod.
Bre mig som en smörgås.
Korpralen vet säkert att både Elena och jag har läkarexamina.
Jag känner faktiskt inte till era metoder.
Min mor använde dem.
- Visst, ja. Lantlig läkekonst, va? - Det är det enda som fungerar.
Man skulle kunna hävda att paracetamol och cellgifter ibland hjälper, men visst.
- God morgon, kanslern. - God morgon.
- God morgon, hjärtat. - Hejsan, Oskar.
- Allt väl? - Ja.
Mr Bartos kommer klockan tolv till sockerbetsodlarnas evenemang.
- Då vill jag träffa honom direkt. - Absolut.
Oskars nya epilepsibehandling är verkligen mirakulös, eller hur?
Ja, han verkar må väldigt bra.
Inga anfall. Inte ett enda.
Den här läkekonsten är häpnadsväckande.
Det var det vår pojke behövde hela tiden, inte de där flotta pillren från väst.
- Det är fascinerande. - Ja, verkligen.
Svart rättika. Gapa stort.
Bra.
Tugga, tugga, tugga.
Ja, jättebra.
Titta på honom. Herre på täppan, fy fan.
Ja, men hon har haft favoriter förr.
Vad hette den senaste mätarmannen nu igen...? Sebastian.
Hon sparkade honom för att hans käke knäppte när han åt.
Jag misstänker att den här är mer än en tillfällig favorit, Victor.
- Vad ska vi ha för strategi? - Tålamod, käre du.
- Bartos kan säkert tala henne tillrätta. - Han lär i alla fall försöka.
Om koboltavtalet går i stöpet kan han glömma sin vinst.
De skickar hit en kvinna. Har du hört på maken?
Hela relationen står på spel och de skickar hit en jävla kärring!
Jag har träffat senator Holt. Hon är vettig.
För att vara amerikan.
Du vet lika väl som jag att de bara vill hindra Kina från att fingra på vår kobolt.
Ja, det amerikanska imperiet är trasigt och barbariskt. Det vet vi.
- Men de har alltid stöttat dig. - Snarare blidkat mig.
Den kitschiga blondinen från det kitschiga landet, alltid föst åt sidan.
Elena... Jag har varit din vän och kollega i många år.
Du är tuff, intelligent-
och du vet precis hur de ska tas för att de ska göra som vi vill.
Det är din superkraft.
Te på ringblomma...
Javisst. Okej.
Tala klarspråk, Emil. Är du orolig för pengapungen, din girigbuk?
Din pengapung, Elena. Vår pengapung. Om du drar på dig sanktioner...
- Det blir inga sanktioner. - Tror du, ja.
Men du måste komma ihåg att vi är ett litet land.
Vi är som möss i ett badkar. En decimeter vatten och vi drunknar.
Du behöver inte lägga dig platt, men du måste spela deras spel.
Förstår du?
Jag tänker inte bli sparkad som en hund, Emil.
Men jag ska inte heller torpedera leveranskedjorna. Blir du nöjd då?
Jajamän. Tack, vilken lättnad.
Fint. Spring iväg och glufsa i dig en kåldolme nu, din bjässe.
- Varför får jag det här? - Ringblomma väcker liv i musklerna.
Strålande. De får ju inte nicka till.
Vi är inga möss.
Oroa dig inte, Herbert. Det är bara så här det fungerar.
Hon har varit på gott humör på sistone.
Det är bra med lite lantlig krydda i hennes gryta.
Som garnering, om inte annat.
Bra jobbat.
Jag vill gratulera landets älskade sockerbetsproducenter-
för en riklig skörd.
Här har vi henne, gott folk. Säsongens första sockerbeta!
Det här känns ju värdigt. Applådera för en knöl.
- Kämpa! - Det gör jag!
- Nej, på riktigt! - Jag kämpar!
- Nej, du pushar dig inte! - Jag pushar, för fan!
- Nej, det gör du fan inte! - Jo, det gör jag!
- Hårdare! - Ja.
- Ser du? - Ja.
- Vi måste pusha varandra. - Okej.
Kom igen. Hårdare!
- Kom igen! - Ja!
Hårdare! Kom igen!
Vad är det som händer med mig?
- Bra saker. - Varför spydde jag?
Det försöker ta sig ut.
- Vadå? - Giftet.
- Va? - Du har haft det i dig länge.
Det är all skit häromkring...
Som den där skiten Bartos sa, om möss i badkaret.
Du har fått i dig en massa gift. Nu måste du spola ur systemet.
Du måste få ur dig allt.
Hur länge har du tyckt att jag inte sminkar mig tillräckligt?
Jag... Blunda.
Jag tror att du kommer att gilla det här lite bättre, för...
- Blunda. - Blås.
Förlåt.
Nu kommer du att se lite mer sofistikerad ut.
Sofistikerad som en hora?
Leni... Jag är orolig att han pressar dig för hårt.
Vi känner inte den här mannen, trots allt.
Med tanke på det han gjorde mot demonstranterna...
Nicky, då. Nej.
- Jag mår bättre än på flera år. - Okej.
Ja... Men du, älskling...
Inte för att jag håller räkningen eller så-
men det är ju nästan ett år sen vi var intima.
Så om du mår bättre-
kanske vi kan... göra ett nytt försök snart?
Natti-natti, Leni.
Måste vi alltid träffas här nere?
Tycker du inte om det? Det är ju så pittoreskt veneriskt.
Först och främst ber jag om ursäkt för dröjsmålet.
Arkiven i Westgate...
Jag vill helst inte stanna, så håll det kort och diskret.
Absolut, sir.
Tala bara om vem han är och vad ni tror att han vill.
Okej. Det är mestadels klassisk landsbygdstragik.
Frånvarande far, inlärningssvårigheter, misslyckanden, och så vidare.
De andra pojkarna börjar slå honom. Han börjar ge igen, hårdare.
Lite lantlig disciplin, självskadebeteende, inget förvånande-
men sen kommer vi till situationen med modern.
Okej, vad är det för slags situation?
Det här gjorde korpral Zubak mot sin mor när han var 14 år gammal.
På frågan varför han gjorde det svarade hon: "Jag har ingen aning."
Okej.
Han gör bot, tar värvning, bygger muskler och blir våldsam igen.
Han blir aldrig mer än underofficer.
Sen, vid sektion fem, när arbetarna börjar protestera-
är han den förste som skjuter.
Tolv gruvarbetare dör på grund av honom.
Den här gången blir han helt knäckt. Begår nästan självmord, sägs det.
Men då drar hon fram honom ur spillrorna.
Hur mycket vet Elena?
Bara den första bakgrundskollen. Jag har väntat med den nya informationen.
Kan vi prata om vad fan det är som egentligen pågår här?
Hon...
Hon har stängt oss ute ända sen gubben dog.
Hon blev nästan galen av mykofobi-
och nu är hon tokig i King Kong.
Passa dig, idiot.
Jag vill bara påminna om att hon har satt Goin och Kershaw i fängelse.
Vem står på tur? Hela förvaltningsbolaget?
Det är vi, allihop.
Vi kan inte låta det här fortgå.
Eller så är han bara ännu en av kanslerns flyktiga förälskelser.
På ett platoniskt plan, givetvis.
Ni känner henne bättre än vi, sir. Hur oroliga bör vi vara?
Jag vet inte, de tyr sig till varandra.
Men om ni försöker sätta dit honom med det här nu-
kanske hon bara klamrar sig fast hårdare.
Jag är rädd att han har rätt.
Om ni verkligen vill skada honom-
behöver ni nåt ytterst graverande som ligger i närtid.
Jag förstår inte hur ni står ut med att vistas här.
Det är bara att kisa och andas genom munnen.
Hur tar man sig annars igenom livet?
Du måste sträva efter ett välvilligt sinnelag.
- Hårdare! - Hårdare!
Ja?
God morgon, korpralen. Kaskelotoljan ni bad om för... Vad var det nu igen?
Till hennes hud.
Vad har hänt med min sänggavel?
- Vad gör ni med er själv? - Det är inget.
- Skitsnack! - Tala inte så där till mig.
Tyst, fåntratt.
Jag vet vem du är. Du kan inte skrämma mig. Kom, så hjälper jag dig.
Jag är inte din barnpiga.
Lämna min son i fred och fokusera på din egen hälsa.
- Jag mår bra. -"Bra." Du är en stucken gris.
- Varför skadar du dig själv? - Jag vet inte.
Jag har inget emot det.
- Men det har ta mig fan jag. - Det är bra för mig.
Skäms.
Det kommer inte att hjälpa.
Upp.
Jag måste göra det.
Jag förtjänar det.
Berätta inte för Elena om det här.
Du har en lång väg att vandra.
Välj ditt sällskap med omsorg.
Ms Agnes!
- Hur står det till? - Jag mår bra.
- Är allt...? - Jo, jo, jo. Allt är bra.
Det gläder oss alla att se din pojke vid så god hälsa-
helt utan moderna läkemedel. Anmärkningsvärt!
Kan jag hjälpa er med nåt, mr Laskin?
Inga antikonvulsiva. Inget fenytoin.
Lite svart rättika - och vips så är epilepsin botad.
Mirakulöst. Kanslern är överförtjust.
Och visst gillar vi när hon är förtjust?
- Ja, det gör vi. - Javisst.
Vi gillar inte att visa henne de smutsiga sanningarna.
Det är ingen fara.
Din pojkvän gjorde dig en tjänst som skaffade pillren.
Vi vet om det, och det går bra.
Vi hjälper gärna varandra, eller hur?
På väg för att trycka till vår amerikanska gäst.
Är allt bra, Herbert?
Ja, Elena.
Det är nåt som bekymrar dig.
Har du...?
Har du märkt att de senaste drömmarna har varit annorlunda?
Annorlunda för dig? Hur då?
Lite... hetare, antar jag.
Ja... jag antar det. Lite grann.
Och ibland... mycket heta.
Jag gillar lite hetta.
Hetta är trevligt.
Ja, Elena.
Där är hon, fröken Amerika.
Och vår gode vän mr Bartos. Sugen på att fylla sina fickor.
- Välkommen, senatorn. Nicholas Vernham. - Hej, vad trevligt. Jag heter Judith.
Tack för att ni tar emot.
- Vilket ställe. - Tack.
Kanslern väntar på er.
Här har vi er.
- Välkommen. - Tack.
- Trevligt att träffas, kanslern. - Fint.
Är inkvarteringen till belåtenhet?
- Ja, kanon. Vi bor på Bartos Imperial. - Åh, det är fint.
Vilken vacker. Havsblå.
Vi ska försöka att inte bloda ner den.
Jag skojar.
Okej, vi håller det civiliserat, tycker jag.
Vi sätter oss.
Okej.
Jaha, fullt upp, förstår jag.
Ja, jo.
Vi gör en kortare rundresa i regionen.
Men jag har särskilt prioriterat vårt besök här.
Nej, jag menade för presidenten, eftersom han inte kunde komma.
Jag är ju inget officiellt sändebud från Vita huset-
men jag kan försäkra er om att detta är en prioritet för presidenten.
Självklart, jag retas bara.
- Vi får retas, eller hur? - Visst. Absolut.
Och ni snokar runt i Faban-korridoren också, hör jag?
Faban-korridoren tillhör regionen, så ja.
Vårt arbete är holistiskt. Vi vill se välstånd överallt.
Det tror jag säkert.
Ska vi gå rakt på sak?
Jag anser, och säkert presidenten också-
att det är dags att tala uppriktigt med er.
Vi vill styra in oss på rätt spår igen.
Vi har trots allt haft ett starkt partnerskap med er genom åren.
Vi är stora beundrare, verkligen.
En stark kvinnlig ledare som tar hand om sitt folk-
stärker civilsamhället, står emot Kina och så vidare.
Det tycker vi är kanon.
Det vore synd att förstöra det på grund av ett missförstånd.
Jag förstår. Känner ni att vi har missförstått varandra?
Jo, våra senaste samtal har känts lite abrupta.
Jag förstår.
Med det sagt är vi beredda att ta vår del av ansvaret för eventuella problem.
Problem?
Nej, vi har inga problem.
Nej, det handlar bara om den här biten, själva förhandlandet.
Jag tycker att mitt land har varit mer än generöst genom åren, inte sant?
Jag förstår vad ni menar.
Vi har trots allt låtit er gräva upp vår jord för en spottstyver.
Vi har försett er med bränsle och luftrum för era krig i Mellanöstern.
Vi har överlämnat hundratals akter om ryska cyberterrorister i vårt land.
Vi har avvisat Kina och hennes nya sidenväg.
Vi har låtit CIA ha sina hemliga baser här på vårt suveräna territorium.
Ni har matat oss med er skit i åratal och bett oss att tacka och ta emot-
om ni ursäktar uttrycket.
Låt mig tillägga att vi även har skyfflat in en hel del investeringar.
Och en hel del tålamod med er utveckling av civila rättigheter och pressfrihet...
Nej, nej, nej. Seså, vi tjafsar inte.
Det här är ingen konfrontation. Vi säger bara det som är sant.
Hör på.
Jag tror att vi hör varandra.
Därför skulle vi vilja överväga nåt i stil med en återställning.
En återställning?
En omfördelning som känns mer rättvis för er.
- Jag har hört att presidenten vill det. - Jaså? Är ni säker?
Ska vi messa honom?
Presidenten vill det här.
Hur skulle en sån återställning se ut?
Först och främst: åtkomst.
Ni och era ambassadörer skulle få större åtkomst-
till såväl presidenten som kapitalet.
Vi skulle underlätta export till ert land-
och öppna den amerikanska skolan i huvudstaden.
Dessutom skulle vi hjälpa till med nåt vi borde ha hjälpt till med för länge sen:
Att ge er fullvärdigt Natomedlemskap.
Ni slipper vara fast i ansökningsprocessen.
Och vi kan hjälpa till med EU, Schengen - allt.
Vi kan rita om hela spelplanen åt er.
Det skulle vi gärna se. Vi vill det.
Vi tror på det här partnerskapet.
Så nu vill jag att ni tänker över om ni är redo att ta nästa steg med oss.
Vi vill inte undergräva er auktoritet i regionen.
Vi vill förstärka den.
I våra ögon är ni en verklig visionär.
Därför vill vi gärna återuppta koboltprojektet.
Tyvärr, men villkoren var oacceptabla.
Absolut. Vi förstår det, men vi tycker att ni borde ge det en ny chans.
- Mitt folk måste respekteras. - Och det ska de göra.
Vi vill att ni ska känna er som jämlikar.
Vi ser Kinas intåg i Europa som ett hot mot friheten-
så vi vill ha ert fortsatta stöd i den frågan.
Faban-korridoren, då?
Vi vet att korridoren är historiskt viktig för er-
och att ni vill återförenas.
Men det samtalet är lite för stort även för det här rummet, så...
Men det kan finnas en möjlighet där. En dag, kanske.
Men först måste ni visa oss att ni är trovärdig.
Pålitlig.
Vi begär bara att ni ska vara som vi, ärlig och konsekvent-
och lite mer flexibel, precis som ni har varit tidigare.
Det var ju trots allt därför USA stödde er kampanj från början-
eftersom vi visste att vi kunde lita på er.
Hej.
Ursäkta. Vad...?
Vad var det vi...?
Det känns nästan lite trångt här inne när så stora viljor försöker ta plats.
Ja, jo, jag antar det.
Vi tar en rundtur i palatset. Vad säger ni? Det finns så mycket att se.
En rundtur? Nu?
- Visst, okej, om ni vill. - Ja, det vill jag.
Vi tar och snokar runt lite.
Det här kallar vi Lilla Alexandria.
Det är inte så litet.
- Här har vi många juveler. - Ja...
Mondino de Luzzis "Anathomia", första utgåvan.
- Det är min favorit. - Just det, ni var ju...
- Läkare. - Javisst.
Det var ett hotell en gång i tiden.
- Ursäkta, vadå? - Det här. Det var ett hotell.
The Metropole hette det.
- Innan jag rekvirerade det. - Ja.
Greta Garbo bodde här en gång. Jag måste säga det till alla amerikaner.
- Är hon fortfarande känd? - I högsta grad.
Vilken lättnad.
Nu ska vi visa musikrummet.
Förlåt, men är min vakt...?
Herregud, ja. Visst är det förvirrande? Ingen fara, han kommer ikapp.
- Allt bra? - Ja, självklart.
- Men vi kanske borde... - Gillar ni musik?
Ja, jag gillar musik.
Bra, då lär ni gilla musikrummet. Jag älskar det. Vänta bara.
Oj, det ringer. Jag kommer strax tillbaka.
Ursäkta...?
Vad...?
Vet du vad? Jag går nog hellre tillbaka till henne, om det...
Det där är ingen utgång.
Okej.
- Okej, men leder nån av de här...? - Nej.
Okej.
Jaha.
- Visst. - Lyssna på mig.
Okej.
- Lyssna på mig! - Helvete.
Jag tror... Jag måste hitta min...
- Är du rädd? - Nej.
Hur känns det att inte ha kontroll?
Snälla...
Du kommer aldrig att ha kontroll över oss igen, hör du det?
Säg att vi åker direkt till flygplatsen.
Vi åker inte förbi hotellet. Okej?
- Allt väl? - Nej, Emil. Allt är fan inte väl.
Oroa er inte.
- Jag ska prata med henne sen. - Okej!
Nu kan vi åka.
- Det där kändes... - Ja.
- Du hörde mig, eller hur? - Ja.
- I ditt huvud? - Ja.
- Jag sa åt dig att göra det. - Jag hörde dig.
- Vad händer nu? - Vad vill du ska hända?
Jag vill ha mer.
Om du vill ha mer, så ta mer, men sen måste du rensa systemet.
- Ja. - Ut med giftet.
- Jag ska rensa systemet. - Ut med allt.
- Ja, allt. - Alla som nånsin har gjort oss illa.
Vi börjar med den fete jäveln Bartos.
Vi kör ner deras guld i halsen på dem tills de kvävs.
- Vi kan verkligen göra det, eller hur? - Ja, det måste vi.
Vi måste ställa allt till rätta.
- Mår du bra, älskling? - Ja, det gör jag.
Vilken lång dag för dig, stackars Leni. Du måste vara helt slut.
Ge fan i det där.
- Ursäkta? - Så här blir det.
Jag ska knulla dig nu.
- Jaså? - Ja.
Åh, ja. Åh, ja.
- Gör ingenting. Jag gör allt. - Okej.
- Av med den. - Okej.
Är det där en ny leksak?
Oskar?
Har du fått ett nytt spel?
Oskar?
Okej, kom nu. Jag är sen. Här.
- Jag vill inte ha. - Jo, det vill du. Här.
- Jag vill inte ha. Jag är trött på dem. - Du måste äta en.
Okej.
Duktigt. Om du inte mår bra så säger du väl till?
Titta på mig, Oskar.
Ja.
Tack, Agnes.
Var är vår pojke? Leker han med sin nya leksak?
- Ja. - Bra.
Jag tyckte att han förtjänade en present. Du får skämma bort honom nästa gång.
- Du klämde ju ut honom, trots allt. - Tack.
Jag hade gärna klämt ut en egen om läkarna inte avrått mig-
men min livmoder är ju bakåtlutad och allt det där, så...
...det är nog för sent för mig nu.
- Mr Bartos är på väg, kanslern. - Strålande.
Varsågod och sitt, mr Bartos.
Jaha... Javisst.
- Vad är...? - Varsågod och sitt.
Vi skulle vilja prata lite om problemet.
Just det.
- Problemet, kanslern... - Ja, problemet.
Ni vet ju vad problemet är, så berätta för oss om problemet.
Ni får nog specificera er lite.
Försök inte förställa er inför kamerorna. Det fungerar inte här.
Jag är inte era aktieägare eller era amerikanska kunder.
Jag är inte er affärspartner.
Jag är ert samvetes ande.
Tror ni att vi trivs i den prekära situationen ni har försatt oss i?
Kanslern...
Ni är den rikaste mannen i vårt land, stämmer det?
Och ändå ser jag... Vad är det jag ser?
Obetalda löner i tre koboltgruvor. Förfallna böter för administration.
Rapporter om mutor för att få statliga tillstånd.
Nej, titta inte på dem.
Det här är bara ett litet samtal oss emellan.
Ursäkta, men jag är inte medveten om...
Om vad? Är ni inte medveten om vad som pågår i ert eget företag?
Jo, det är väl klart...
- Var får ni de där uppgifterna från? - Allt står här. Jag läser innantill.
Vill ni se?
Vi har inte plats för termiter. Inte alls.
De skadliga aktörerna i ert företag kommer att fängslas-
men jag är nästan mer bekymrad för er-
för detta pågick rakt framför näsan på er och ändå försökte ni inte stoppa det.
Så...vad tycker ni att vi ska göra med er?
- Som sagt får jag undersöka... - Ni tänker inte be om ursäkt?
Jo, men självklart. Ja.
Jag ber er om ursäkt, kanslern.
Inte mig, svinpäls.
Be mitt folk om ursäkt.
Ja, förlåt mig, så hemskt mycket.
Säg det ni sa till mig sist vi sågs.
Vad menar ni?
På sockerbetsfestivalen, utanför orangeriet.
Säsongens första sockerbeta.
- Jag minns inte. - Det gör ni visst. Jodå.
Ni minns det mycket väl.
Ni sa åt mig att lägga mig platt för USA.
Understödja deras imperium och bara tuffa på, rakt ner i helvetet.
- Stämmer inte det? - Nej, det...
Det skulle inte tolkas på det viset.
- Tror ni att jag är döv? - Nej.
Återigen kan jag bara be ödmjukast om ursäkt.
Ni har låtit den amerikanska cancersvulsten livnära sig på er märg.
Ni har tvingat miljontals människor att lida för er girighet.
Ni borde skämmas.
Nej, nej.
Ni stannar här.
Ni ska städa upp röran ni har ställt till med.
Ni kan börja med de här stolarna.
Gode Gud. Stackars Emil.
Ja, och skänk en tanke till den 16-åriga lettiskan som ska suga av honom i kväll.
- Om Elena ger sig på Bartos... - Då är det snart vår tur.
Hela förvaltningsbolaget. Det blir rena rama björnjakten.
Jag vet inte, jag. Det kanske bara är ett spel?
- Tror ni att hon menar allvar? - Fråga miljardären som staplar stolar.
VANÄRAD ORDFÖRANDE ERKÄNNER ALLT
Bartendern! Lite avskildhet, tack. Och stäng av tv:n.
God eftermiddag, sir.
Ja, vilken förträfflig jävla eftermiddag det är.
Ett olyckligt spektakel, även om kanslern har rätt i sak.
Den mannen behövde åthutas.
- Varsågod, mr Laskin. - Absolut.
Jag har sammanställt de mest köttiga detaljerna.
Nåt av intresse?
Ja, det är faktiskt ganska fängslande.
Ja, Elena.
Ja.
Berätta.
Jag hör dig.
Säg vad du vill ha, så gör jag det.
Det där...
- ...är förfärande. - Skandalöst.
Det finns en hel del liknande innehåll.
Är det här det bästa ni har? Lite dragkamp i sängkammaren?
Det visar ju prov på hans karaktär, hans skick.
Men det kommer inte att rubba Elena. Det är helt fel tillvägagångssätt.
Vad föreslår ni, då?
Vad är det viktiga här egentligen?
Hennes säkerhet, ja, och hennes lycka.
Sanningen är att min fru är lyckligare sen han kom hit.
- Överraskande uppiggad, faktiskt. - På vilket sätt?
Glöm det. Jag vill inte veta.
Vad gjorde vi när hon föreslog renoveringen?
Eller när hon blev besatt av Karl den store?
Eller förra sommaren, med den där... Vad hette han, idioten?
- Sebastian. - Sebastian, ja.
Vi vet allihop att Elena gillar en bra story.
Ända tills lågan slocknar, och då...
- Går hon vidare. - Då går hon vidare.
Ju mer ni påskyndar hans uppgång, desto snabbare faller han i onåd.
Hitta en bra story.
En bra story!
Ja, ett initiativ av nåt slag. Infrastruktur, bidrag, nåt i den stilen.
I Westgate skulle man säga:
"Bygg så högt du vill, men bygg från vår mark."
Det gillar jag. Mycket bra.
Vad är det nu?
Visst, ja.
- Kan du ursäkta oss, min kära? - Visst.
Ska jag låtsas att det här är viktigt?
- Det är viktigt. - Ja, det är det.
- Jag hörde mr Laskin, mr Schiff. - Förlåt mig.
Jag gillar inte att hållas utanför.
Vi ber om ursäkt, men vi ville vara säkra på vår sak.
Sätt er.
Kanslern.
Vi har häpnadsväckande information om korpral Zubak.
När jag företog mig korpralens bakgrundskoll tog jag blodprover.
För dna-analys.
Nu har vi äntligen fått svaren.
Det finns en berättelse som vi alla har hört, en legend om Centraleuropa.
Berättelsen om tre bröder.
Den ene begav sig österut till Ryssland, den andre norrut till Polen-
och den tredje slog sig ner i södern.
- Har ni hört berättelsen? - Ja.
I vårt land tror vi ju att det fanns en fjärde broder-
som begav sig västerut och grundade ett nytt land.
Det är en av våra stora nationalmyter.
Men forskare vid statens universitet har undersökt korpralens dna-
och nu hävdar de att detta inte alls är en myt.
De påstår att Herbert Zubak kan ha en direkt koppling på kromosomnivå-
till den förste nybyggaren i vårt land.
Hittebarnet.
- Självaste hittebarnet, kanslern. - Hittebarnet.
Jag är ingen genetiker och kan inte bekräfta äktheten i detta.
Vi är inte genetiker, nån av oss.
Men jag viker mig för expertutlåtanden från landets främsta experter.
Mr Schiff och jag är av liknande åsikt.
- Finns det uppgifter som stöder detta? - I överflöd.
- Då vill jag se dem. - Givetvis.
Vi hoppades på att få ta del av er medicinska expertis-
för att få det bekräftat av en oberoende källa.
Men om ni kan bekräfta dessa uppgifter-
tror vi att upptäckten kan vara av stor historisk vikt.
Ni minns säkert våra efterforskningar i fjol-
som fastställde en genetisk koppling mellan er och Karl den store.
Ja, jag kunde inte bekräfta det helt säkert, men...
Men det låg inom ett acceptabelt spann av sannolikhet.
Ja, enligt mig.
Kanslern...
Karl den stores blod ihop med Hittebarnets blod?
Där talar vi om en ödets union för hela Mellaneuropa.
Ja... Det är en intressant hypotes att pröva.
Det är rent makalöst ur historiografisk synpunkt.
Det bör tilläggas att det fanns några i palatset som tvivlade på korpralen.
Men vi tre är obeskrivligt nöjda över att kunna motbevisa dem i dag.
- Tack, mina herrar. - Ingen orsak.
Du har givit oss mycket att tänka på.
Kära vänner...
Som barn fick vi höra att våra förfäder var byrackor.
Donaus mulor.
Enbart fotnoter i Europas historia.
Men det var en lögn.
Jag har bedrivit ny forskning som bevisar att vårt blod-
kommer direkt från självaste Hittebarnets ådror.
Hittebarnet var ingen myt.
En av hans genetiska ättlingar finns här ibland oss.
Det blir bra.
Med hans vägledning ska vi återta vår ödesbestämda roll-
som dåvarande och framtida kungar av vårt älskade hörn av Europa.
Text: Hanna Måhl Åsberg Iyuno
Översättning: Hanna Mhl sberg