TRE UKER SENERE...
Mine kjære.
En gang var jeg trøtt og tiltaksløs, nedtynget av det moderne livs bekymringer,
men så fant jeg nøkkelen til potetens urgamle kraft.
Og nå, takket være potetdampens helbredende egenskaper,
har jeg aldri følt meg sunnere, gladere, og sterkere.
Veiledet av praktiserende spesialister innen folkemedisin,
har jeg renset kroppen for giftstoffer, og endret livet mitt.
Nå er det en frisk bris som strømmer gjennom veggene i folkets palass.
Gjør som oss, mine kjære,
og la vårt elskede lands naturlige godhet
frigjøre sterkere og mer selvsikre utgaver av dere selv.
Der har vi ham, sjefen sjøl.
Palassets HMS-sjef, skal vi visst kalle ham.
Seks år på medisinstudiet, og jeg koker poteter for Dr. Gorilla.
Elena sluttet å fokusere på muggsopp. Det skal han ha.
- Hvordan er stemningen utenfor? - Folket støtter Elena.
De elsket å se USA få seg en smekk.
Skulle ikke du strebe etter et inntagende sinn?
- Jo, sir. - Rydd opp!
Ja, sir.
Han er ikke helt god i nøtten. Elena nådde frem til ham.
- Syns du synd på slakteren? - Ja, faktisk.
Hei, der! Kom igjen!
Her. Guttens piller.
- Hva skylder jeg deg? - Ryk og reis, pusen.
Kilder i Det hvite hus sier de er urolige over kansler Vernhams aggressive retorikk.
Det ryktes til og med at Judith Holt, leder av Senatets utenrikskomité,
under omvisningen av regionen til uka tar seg tid til å avlegge et besøk.
Noen tanker? For glamorøst for bøndene?
De sender meg et muldyr.
Fra Senatets utendritts-samme faen. Ingen president. Ingen visepresident.
Kun en bonuspoeng-jaktende maisfitte fra bondelandet.
- En aktet komité, visstnok. - Komiteer er for trette husmødre.
For pyntet. Den der.
Og Lenny...
- Er du slett ikke bekymret? - For hva da?
Den skarpe munnbruken om Vesten de siste ukene?
De mulige motreaksjonene?
Stakkars Nicky.
Frykter du et droneangrep i boblebadet?
Nei, men for forretningsforbindelsene våre i Europa og USA,
og utenlandske venner, som Laurent, Carla, Buscombe, og Como Consigliere.
Ekte venner forblir trofaste. Quislinger ei.
Presidenten antyder at han ønsker å normalisere forholdet
til den en gang trofaste allierte og handelspartneren
før spenningen eskalerer, men vil kansler Vernham være mottakelig?
Selv om tilslutningen har steget til 75, ditt høyeste på fire år,
bør jeg advare deg om...
...at agentene mine i privat sektor har kjent på uro i markedet
siden koboltpartnerskapet med USA drøyde.
Noen lurer på hvorvidt den nye,
la oss si "stridige holdningen" til Vesten kan ha fått motsatt...
Jeg liker å skjære egget selv.
Selvsagt, kjære.
Takk, Mr. Laskin. Det holder nok.
Skatt, før jeg glemmer det, har vi fått noen klager på duften.
Hva slags klager?
Hovedsakelig at palasset lukter som et irsk horehus.
Synd for dem. Potetdampen er rensende.
Jeg kan puste nå som Herbert har skylt ut all den vestlige søpla fra systemet mitt.
God morgen, Herbert.
God morgen, Elena.
- Vi er friske og raske, ikke sant? - Ja, det er vi.
Vi hadde det moro i går, ikke sant?
Ja, det hadde vi.
Og hva gjorde vi, rugg?
Vi løp gjennom åkere, og ulte mot høstjevndøgnsmånen.
Visst faen.
- Vilter lek, eller hva? - Visst faen.
Mon tro hvor vi skal dra i kveld.
Hvor enn vi vil.
Svart reddik fra fedrelandet.
Få se.
Milten din er litt grumsete. Denne sennepen vil hjelpe.
Du får gjøre det, da. Smør meg som en brødskive.
Du er sikkert klar over at både Elena og jeg er utdannet leger.
Og jeg må innrømme at jeg ikke er kjent med teknikkene dine.
- De er fra moren min. - Jaså? Folkemedisin?
Den eneste som funker.
Noen hevder at aspirin og cellegift gjør susen iblant, men jo da.
EUROPA
- God morgen, madam. - God morgen.
- God morgen, vennen. - Hei, Oskar.
- Er alt i orden, madam? - Ja.
Mr. Bartos kommer tolv for sukkerbete-festivalen.
- Send ham til meg, Agnes. - Det skal jeg.
Vet du, Oskars nye epilepsibehandling er sannelig et mirakel, eller hva?
Ja, han virker frisk, madam.
Ingen anfall.
Ikke et eneste et! Den er forbløffende, den folkemedisinen.
Det var det gutten vår trengte. Ikke de dyre vestlige pillene.
- Det er fascinerende. - Ja, fascinerende, madam.
Svart reddik. Gap opp.
Ja.
Tygg, tygg, tygg.
Ja!
Se på ham. Tror han eier sjappa.
Hun har da hatt svermerier før også. Hva het han forrige meterfyren?
Sebastian! Hun sparket ham fordi kjeven klikket mens han spiste.
Dette er nok mer enn svermeri, Victor.
- Nå, hva er strategien vår? - Tålmodighet, gutten min.
- Bartos får nok styr på henne. - Han vil iallfall forsøke.
Går koboltavtalen i vasken, er han rævkjørt hva gjelder fortjenesten.
De sender en kvinne. Kan du tro det?
Forholdet står på spill, og de sender en jævla kvinne!
Jeg har møtt senator Holt før. Nokså fornuftig, for amerikaner å være.
De vil bare holde Kinas klør unna kobolten vår, Emil.
"Det amerikanske riket er ødelagt, barbarisk..." Dette har vi hørt før.
- Men de har alltid støttet deg. - Formildet meg!
En billig blondine fra et billig land, alltid skjøvet til siden.
Elena, jeg har vært venn og forretningspartner i mange år.
Du er seig, du er kløktig,
og du vet hvordan du skal behage dem for å få dem til å gjøre som vi vil.
Det er trylletrikset ditt!
Ringblomstte til...
Ja, riktig.
- Til... - Ja.
Kom igjen, si det du mener, Emil. Frykter du for lommeboka, gjerrigknark?
Din og vår lommebok, Elena. Risikerer du sanksjoner...
- Det blir ikke sanksjoner. - Du sier så,
men husk at vi er et lite land.
Vi er som mus i et badekar. Tre tommer vann, så drukner vi.
Du trenger ikke å gå ned på kne, men vær med på leken deres.
Forstår du?
Jeg lar meg ikke sparkes som en hund, Emil.
Men jeg sprenger ikke forsyningslinjene. Fornøyd nå?
Ja, tusen takk. For en lettelse.
Greit. Gå og få deg en kålrulett, bamse.
- Hva er denne for? - Ringblomst vekker musklene.
Flott. Vi må ikke la dem døse bort.
Vi er ikke mus.
Ikke uroe deg, Herbert. Det er bare slik ting fungerer.
I god form i det siste, eller hva?
Det gjør godt med en klype landlig smak i gryteretten.
Som garnityr, om ikke annet.
Bra jobbet.
Jeg vil gratulere landets hengivne sukkerbetebønder
med en rikelig innhøsting.
Og her har vi henne, dere.
Sesongens første sukkerbete!
Nå, dette var høytidelig.
Vi klapper for en knoll.
- Ta i! Ta skikkelig i! - Jeg gjør det!
- Du tar ikke i. - Jo, visst faen!
- Ikke faen! - Jo!
- Hardere! - Ja!
- Ser du? - Ja.
- Vi dytter hverandre. - Ja.
Kom igjen. Hardere!
- Kom igjen! - Ja!
Hardere!
Kom igjen!
Hva skjer med meg?
Bra ting.
- Hvorfor kastet jeg opp? - Den prøver å komme seg ut.
- Hva da? - Giften.
- Hva? - Fra langt tilbake. All dritten her...
Som det vrøvlet Bartos sa om mus i et badekar.
Du har sugd det til deg. Nå må du spyle det ut igjen.
Ja, du må spyle alt ut igjen.
Siden når har du tenkt at jeg ikke bruker nok?
Lukk øynene. Du vil nok like dette bedre, for...
- Hold dem lukket. - Blås.
Beklager.
- Dette vil nok gjøre deg mer sofistikert. - Sofistikert som en skjøge?
Lenny, jeg er redd for at han presser deg for hardt.
Vi kjenner ham tross alt ikke. Etter det han gjorde mot demonstrantene...
Nicky, da.
Nei.
- Nei, jeg føler meg bedre enn på årevis. - Ok.
Faktisk, kjære... Ikke at jeg fører regnskap eller noe,
men det er snart et år siden vi sist var intime,
så om du føler deg bedre,
kanskje vi kan... kaste oss uti det snart?
Natta, Lenny.
DISKO
Må vi alltid møtes her nede?
Liker du det ikke? Det er sjarmerende kjønnssykdomspreget.
Beklager ventetiden, sir. Dokumentbehandlingen i Westgate...
Jeg vil ikke drøye. La oss være kortfattet og diskré.
I høyeste grad, sir.
Si meg hvem han er, og hva du tror han vil.
Greit. Det meste er av typisk landlig patos.
Ingen far, noen lærevansker, underutvikling, og så videre.
De andre guttene går løs på ham, så han tar igjen, hardere.
Litt landlig disiplin, noe selvskading, et standard opplegg altså,
helt til vi kommer til morssituasjonen.
Ok, hva slags morssituasjon?
Dette gjorde korporal Zubak mot moren da han var 14.
På spørsmål om hvorfor han gjorde det, svarte hun: "Jeg har ingen anelse."
Ja vel, ja.
Han angrer, verver seg, bygger muskler, og blir voldelig igjen.
Evig underoffiser.
Så, på Gruve 5, når arbeiderne begynner å demonstrere,
åpner han ild først.
Tolv gruvearbeidere dør på grunn av ham.
Denne gangen går han rett i kjelleren. Nær selvdrap, visstnok.
Så henter hun ham opp fra ruinene.
Hvor mye vet Elena?
Kun den innledende bakgrunnssjekken. Ingenting om dette.
Hør her. Kan vi snakke om hva som egentlig foregår?
Hun... Hun har vendt det døve øret til siden gamlingen døde.
Hun mistet nesten forstanden av mykofobi, og nå går hun berserk for King Kong.
Pass munnen, din kuk.
Jeg sier bare at hun fikk Goin og Kershaw fengslet.
Hvem er nestemann? Hele holdingsselskapet? Det er oss. Alle mann.
Vi kan ikke la dette fortsette!
Eller kanskje han bare er et av madammens forbigående svermerier.
Av den platoniske sorten, selvsagt.
Du kjenner henne bedre enn oss. Hvor alvorlig er knipen?
De har, ikke vet jeg, en slags kjemi,
men går dere etter ham nå, risikerer dere bare å føre dem nærmere.
Han har rett.
Skal dere virkelig ta ham, trenger dere noe svært ødeleggende av nyere dato.
- Hvordan utstår dere dette stedet? - Det gjør synet uskarpt.
Pust gjennom munnen. Sånn kommer man seg gjennom livet.
Streb etter et inntagende sinn.
- Hardere! - Hardere!
- Hva er det? - God morgen, korporal.
Spermhval-oljen du ba om til... Hva var det?
Huden hennes.
Hva skjedde med sengegavlen?
- Hva gjør du mot deg selv? - Ingenting.
- Vrøvl. - Ikke snakk sånn til meg!
Stille med deg, din latterlige person.
Du skremmer ikke meg. Kom igjen, nå får vi orden på deg.
Jeg er ikke barnepleieren din. Sett helsa di foran sønnen min.
- Jeg har det bra. - Bra? Du er en stukken gris.
- Hvorfor slår du deg selv? - Jeg vet ikke.
- Det plager meg ikke. Jeg har godt av det. - Det plager meg.
Skam deg.
Det hjelper ikke.
Opp.
Jeg må gjøre det.
Jeg fortjener det.
Ikke si det til Elena.
Du har en lang vei å gå.
Vær nøye med hvem du går med.
Miss Agnes.
- Hvordan har du det, kjære? - Jo, bra.
- Er alt...? - Nei, nei, nei, alt er i orden.
Det er godt å se gutten din så frisk, uten moderne legemidler.
Utrolig, eller hva?
- Kan jeg hjelpe deg med noe, Mr. Laskin? - Ingen antiepileptika. Ingen fenytoin.
Noen sorte reddiker, og guttens epilepsi er kurert.
Mirakuløst!
Kansleren kunne ikke vært mer fornøyd. Og vi liker det når hun er fornøyd.
- Det gjør vi. - Ja.
Vi liker ikke å vise henne den skitne sannheten.
Det er helt i orden.
Kjæresten din gjorde deg en tjeneste ved å skaffe deg pillene. Helt i orden.
Alle gjør hverandre tjenester, ikke sant?
Snart får vår amerikanske gjest passet sitt påskrevet
- Alt i orden, Herbert? - Ja, Elena.
Noe plager deg.
Har du...?
Har du merket at de siste drømmene har vært annerledes?
Hvordan da annerledes?
Litt mer pikante.
Jo, de har vel vært det.
Og iblant ganske så pikante.
Vel, det kan jeg like.
Det kan være fint.
Ja, Elena.
Der har vi henne.
Miss USA.
Vår gode venn, Mr. Bartos, alltid ute etter å berike lommene.
- Velkommen, senator. Nicholas Vernham. - For en glede. Jeg heter Judith.
Takk for vertskapet.
- Det er litt av et sted! - Takk.
Kansleren venter på deg.
Ja, her er du.
- Velkommen. - Takk.
- Hyggelig å møte deg, madam kansler. - Bra.
- Alt i orden? Fornøyd med innkvarteringen? - Ja, vi bor på Bartos Imperial.
Storflott.
Pen drakt. Isfugl-blå. Vi får prøve ikke å få blod på den.
Bare tuller.
- Ok, vi får beholde hanskene på. - Her, vi slår oss ned.
Greit.
Så det er travle tider?
Jo, altså...
Bare en liten omvisning av regionen.
Dette besøket ble en særskilt prioritet.
Jeg mente for presidenten, ettersom han ikke kom selv.
Jeg er intet offisielt sendebud, men vit at presidenten prioriterer dette.
Jeg bare erter deg.
- Det er vel lov? - Selvsagt.
Og dere lusker rundt Faban-passasjen, hører jeg?
Den er en del av regionen, så ja.
Arbeidet er holistisk. Vi liker å se fremgang overalt.
- Det gjør dere nok, ja. - Skal vi gå rett på sak?
Jeg tror, og presidenten er nok enig, at det er på tide med en direkte dialog.
Vi vil få ting tilbake på rett spor.
Vi har tross alt hatt et sterkt samarbeid gjennom årene.
Vi er store tilhengere.
En sterk, kvinnelig leder som forsørger folket,
styrker sivilsamfunnet, motstår Kina, og så videre.
Vi elsker alt det!
Det hadde vært synd å forpurre alt over en knute på tråden.
Akkurat. Så dere føler at det er en knute på tråden?
Vel, kommunikasjonen har i det siste virket nokså brysk.
Akkurat.
Når det er sagt, er vi villige til å ta ansvar for vår del av problemet.
"Problemet"?
Nei, det er intet problem.
Bare sånn som dette. Du vet, avtaleforhandlinger.
Og landet vårt har alltid holdt vår del av avtalen.
- Syns du ikke? - Jeg ser poenget ditt.
Dere fikk grave i jorda vår for lommerusk.
Vi ga dere drivstoff og luftstøtte under krigene i Midtøsten.
Vi ga dere hundrevis av mapper om russiske cyberterrorister i landet.
Vi avviste Kina og belte-vei-initiativet.
Vi lot CIA drive torturfengsel her, her på vår suverene jord.
Dere måket møkk på dørstokken vår, og sa vi måtte være glade for å spise den.
Vi måket en god del investeringer i deres retning også.
Og tålmodighet mens dere fikk orden på sivile rettigheter,
- pressefrihet... - Nei, nei! Vi krangler ikke.
Dette er ingen konfrontasjon. Vi sier bare fakta.
Hør her. Jeg tror vi hører hverandre.
Derfor vil vi gjerne vurdere en form for nullstilling.
Nullstilling?
Med en felles følelse av økt rettferdighet fremover.
- Presidenten ønsker visst dette. - Jaså? Er du sikker?
Vil du sende en SMS?
Presidenten ønsker dette.
- Og hvordan vil en nullstilling forekomme? - Først og fremst? Tilgang.
Du og ambassadørene får større tilgang til presidenten og de økonomiske spakene.
Lemp restriksjonene for eksport hit. Gjenåpne den amerikanske skolen.
Og vi hjelper dere med noe vi burde ha hjulpet med for lengst:
Innvilgelse av fullt NATO-medlemskap.
Slutt på dette medlemskapslimboet.
Vi kan også hjelpe til med EU, Schengen, hele balletten.
Spillet kan ta en helomvending.
Vi håper å se det. Vi vil se det!
Vi har troen på samarbeidet.
Spør deg selv: Er du klar for å ta neste steg med oss?
Vi vil ikke undergrave autoriteten din, men forsterke den!
Vi anser deg som en sann visjonær.
Derfor vil vi gjerne reforhandle koboltavtalen.
- Beklager, men vilkårene var urimelige. - Helt klart.
Det forstår vi, men ta en ny titt på dem.
- Folket mitt må respekteres. - Og det blir de.
Dere skal føle dere som likemenn.
Kinas fremstøt i Europa truer friheten, så vi ber om vedvarende støtte i saken.
Og hva med Faban-passasjen?
Vi vet at passasjen er av stor historisk betydning,
så dere ønsker å gjenforene den.
Det er en samtale som er litt for stor, selv for dette rommet, så...
Men sjansen er der. En vakker dag, kanskje.
Først må dere utvise troverdighet.
Pålitelighet.
Vi ber kun om at dere etterlever vår ærlighet og fasthet,
og at dere er litt mer fleksible, slik som tidligere.
Derfor støttet USA kampanjen deres i utgangspunktet. Vi kunne stole på dere.
Hei.
Beklager, hvor...
Hvor var det...
Disse rommene blir så innestengte med all oksygen-suttingen.
- Ja, de blir vel det. - Vi går en tur i palasset.
Det er så mye å se.
En omvisning? Nå?
- Ja vel, om du vil. - Det vil jeg.
Vi snuser rundt.
- Dette kaller vi lille Alexandria. - Ikke særlig lite.
- Så mange juveler. - Ja.
Mondino de Luzzis "Anathomia", førsteutgaven.
- Min egen favoritt. - Selvsagt.
- Du var... - Lege.
- Stemmer. - Ja.
- Det pleide å være et hotell. - Unnskyld? Hva da?
Dette. Det var et hotell. The Metropole, het det,
før jeg rekvirerte det.
Greta Garbo bodde her en gang. Amerikanere liker visst sånt.
- Er hun ennå kjent? - Helt klart.
For en lettelse!
- Nå skal vi vise deg musikkrommet. - Beklager, men medarbeideren min...
Hjelpes, det er lett å bli forvirret, men han finner nok frem.
- Alt i orden? - Ja, selvsagt.
- Men vi burde kanskje... - Liker du musikk?
Det gjør jeg, ja.
Da vil du like musikkrommet. Vent til du ser det!
- En kjapp telefon. Straks tilbake. - Beklager, men...
Hva...?
Vet du hva? Jeg tror jeg heller går tilbake til henne om det...
Du kommer deg ikke ut der.
Ok.
- Ok, er det noen av disse som...? - Nei.
Ok.
Greit.
- Greit. - Hør på meg.
Ok.
- Hør på meg! - Faen!
Vet du hva? Jeg tror jeg... Jeg må finne...
- Er du redd, eller? - Nei, nei.
Hvordan føles det ikke å ha kontroll?
Vær så snill.
Dere får aldri kontroll over dette stedet igjen.
Si at vi skal rett til flyplassen. Vi stanser ikke på hotellet.
Ok?
- Alt vel? - Nei, Emil, alt er ikke så jævla vel.
Ikke uroe deg.
- Jeg skal snakke med henne. - Ok!
Vi kan kjøre nå.
- Det føltes... - Ja.
- Du hørte meg, ikke sant? - Ja.
- I hodet ditt? - Ja visst.
- Jeg ba deg gjøre det. - Jeg hørte deg.
- Hva skjer nå? - Hva vil du skal skje?
Jeg vil ha mer.
Da burde du få mer, men da må du skylle alt ut.
- Ja. - Ja, giften.
- Jeg skyller den ut. - Vrenger innvollene.
- Ja, alt sammen! - Alle som volder oss skade!
Og vi begynner med den feite fanden, Bartos.
Vi dytter gullet ned i kjeften deres til de kveles.
- Vi klarer det, ikke sant? - Ja, vi er nødt.
Vi må gjøre alt godt igjen.
Alt i orden, kjære?
Ja.
Du har hatt en lang dag, stakkars Lenny. Du må være utslitt.
Til helvete med det.
- Unnskyld? - Her er planen.
Nå skal jeg knulle deg.
- Er det sant? - Ja.
Å ja!
- Ikke gjør noe. Jeg gjør alt. - Ok.
- Av med den. - Ok.
Er det et nytt leketøy?
Oskar?
Har du et nytt spill?
Oskar?
Ok, kom igjen. Jeg er sent ute.
- Jeg vil ikke ha. - Jo da, her.
- Nei, jeg er lei av dem! - Du må spise en.
Greit.
Sånn. Hvis du ikke føler deg bra, sier du ifra til meg.
Oskar, se på meg.
Ja. "...må spørre..."
Takk, Agnes.
Hvor er gutten vår? Leker han med det nye spillet?
- Ja, madam. - Bra.
Han fortjente en liten ting. Neste gang får du skjemme ham bort.
- Du presset ham jo ut. - Takk, madam.
Jeg hadde presset ut en egen om jeg fikk lov,
men med livmorfremfall og alt det... Det er nok for sent for meg nå.
- Mr. Bartos er på vei, madam. - Flott.
- Vennligst sitt, Mr. Bartos. - Gjerne.
- Hva er...? - Sett deg, takk.
Vi vil gjerne ta en prat om problemet.
Akkurat.
- Problemet, madam kansler. - Ja, problemet.
Vel, du vet hva problemet er, så fortell om problemet.
Nå, jeg tror du må spesifisere.
Ikke spill for kameraet, sir. Det funker ikke her.
Jeg er ingen aksjeeier eller amerikansk klient.
Jeg er ingen forretningspartner. Jeg spøker i samvittigheten din.
Tror du vi trives i den skammelige posisjonen du har satt oss i?
Madam kansler...
Du er landets rikeste mann, stemmer ikke det?
Allikevel ser jeg... Neimen, ser man det!
Ubetalte lønn ved tre koboltgruver.
Uteblitt betaling av administrative bøter. Bestikkelser for statlige bevillinger.
Nei, ikke se på dem!
- Nå har vi to en liten prat. Ja? - Beklager, jeg er ikke klar over...
Hva da? Er du ikke klar over egne anliggender?
Jo, selvsagt er jeg...
- Hvor får du tallene fra? - Fra dette arket. Jeg leser dem opp.
Vil du se dem?
Vi vil ikke ha termitter i veggene. Ingen!
De dårlige aktørene i selskapet fengsles, men du er desto mer bekymringsfull,
for dette skjedde under nesa på deg, uten at du gjorde noe.
Så hva skal vi gjøre med deg?
- Igjen, jeg må undersøke... - Så du beklager ikke?
Jo, selvsagt.
Jo da.
Jeg beklager, madam kansler.
Ikke til meg, ditt svin. Beklag til folket mitt.
Ja, jeg beklager overfor dem også.
Fortell dem hva du sa til meg sist vi møttes.
- Hva mener du? - På sukkerbete-festivalen.
Utenfor vinterhagen. Sesongens første sukkerbete.
- Jeg husker det ikke. - Det gjør du.
Jo, det gjør du. Du husker det ganske så godt.
Du ba meg krype for USA, smøre riket deres,
og rulle til jeg havnet i helvete.
- Stemmer ikke det? - Nei, det... skulle ikke tolkes slik.
- Tror du jeg er døv? - Nei.
Igjen, alt jeg kan si er at jeg er svært lei for det.
Du lot amerikansk kreft fråtse i margen din.
Du fikk millioner av folk til å lide for grådigheten din.
Skam deg, sir.
Å nei da.
Nei, du blir her.
Rydd opp i rotet du har skapt.
Begynn med stolene.
Kjære vene.
Stakkars Emil.
Varme tanker til den 16-årige latvieren som må suge ham i kveld.
Om Elena går etter Bartos...
Da går hun etter alle mann. Hele holdingsselskapet.
- En jævla bjørnejakt! - Kan det være et spill for galleriet?
- Er det ekte? - Spør milliardæren som stabler stoler.
STOLER IKKE PÅ VANÆRET FORMANN
Gi oss et øyeblikk, barmenn.
Og skru av TV-en først.
- God ettermiddag, sir. - En fortryllende jævla aften til deg også.
Et uheldig skue, skjønt jeg forstår poenget.
Mannen trengte en smekk.
- Vær så god, Mr. Laskin. - Skal bli.
Jeg satte sammen et utvalg av de relevante delene.
- Noe av interesse? - Ja, du vil nok bli svært så fengslet.
Ja, Elena.
Ja.
Ja, si det til meg.
Jeg hører deg.
Si meg hva du ønsker. Jeg gjør det.
Det...
...er sjokkerende.
Vanærende!
Det er mer i denne sjangeren.
Er dette det beste du har? Litt kvelningslek på soverommet?
Dette er et eksempel på væremåten hans.
Det rokker ikke Elena. Dette er feil tilnærming.
Så hva foreslår du?
Hva er det vi egentlig diskuterer? Hennes sikkerhet, ja, og glede.
Sannheten er at kona mi har vært gladere siden han dukket opp.
- Oppkvikket, faktisk. - På hvilken måte?
Glem det. Jeg vil ikke vite det.
Hva gjorde vi da hun foreslo oppussingen? Og da hun var fiksert på Karl den store?
Eller greia i fjor sommer med... Hva het han? Han andre tufsen.
- Sebastian. - Sebastian.
Det Elena liker, er en god historie, helt til drivkraften er borte. Da...
- Går hun videre. - Hun går videre.
Jo raskere du fremskynder avansementet, desto raskere faller han i unåde.
Finn en god historie.
En god historie!
Et slags initiativ. Offentlige bygg, tilskudd...
I Westgate hadde de sagt: "Bygg så høyt du vil, men fra jorda vår."
Det liker jeg. Godt sagt.
Hva er det?
Jo.
- Gir du oss et øyeblikk, min kjære? - Selvsagt.
Skal jeg tro at det er viktig?
- Det er det, madam. - Ja.
- Jeg hørte Mr. Laskin. - Beklager, madam.
- Jeg liker ikke å bli holdt utenfor. - Beklager, frue.
- Vi ville være sikre på hva vi hadde her. - Sett dere.
Madam.
Vi har urovekkende informasjon hva gjelder korporal Zubak.
Da jeg foretok bakgrunnssjekken, bestilte jeg blodprøver. Genetikk.
Den analysen er akkurat ferdigstilt.
Det er en historie vi alle har hørt, en myte i Mellom-Europa.
Historien om tre brødre.
Én dro til Russland, én dro til Polen, og én slo seg til ro i sør.
- Du har hørt den, madam? - Ja.
Og her til lands tror vi selvsagt at det var en fjerde bror,
en som dro vestover og etablerte et nytt hjemland.
En av landets største nasjonale myter.
Men universitetsforskere har undersøkt korporalens DNA.
De er av den oppfatning, madam, at det slett ikke er noen myte.
De påstår at Herbert Zubak kan dele en direkte genetisk kobling
med den første bosetteren vår.
Urborgeren.
- Selveste urborgeren, frue. - Urborgeren.
Nå, jeg er ingen genetiker, og kan ikke bekrefte gyldigheten.
Ingen av oss er genetikere.
Men jeg er tilbøyelig til å vike for landets ledende eksperter på feltet.
Mr. Schiff og jeg deler tilbøyeligheten.
- Er det data som underbygger dette? - I massevis, madam.
- Jeg vil se dem, takk. - Selvsagt.
Vi håpet å bruke din medisinske ekspertise som en uavhengig bekreftelse.
Dersom du kan bekrefte dataene,
kan oppdagelsen være av enorm historisk betydning.
Husker du fjorårets forskning som viste en kobling mellom deg og Karl den store?
Jo, jeg kunne ikke bekrefte det med absolutt visshet, men...
Men det falt innenfor et akseptabelt sannsynlighetsområde.
Vel, jo.
Jeg mente det, ja.
Frue.
Karl den store og urborgerens blod?
En skjebneforening for hele Mellom-Europa.
Vel, det er en interessant hypotese.
Det er en imponerende bragd innen historiografi, frue.
Og om jeg får tilføye, det var noen i palasset som tvilte på korporalen.
Vi tre er mer enn glade for å bevise at de tok feil.
Takk, mine herrer.
Jo visst, madam.
Dere har gitt meg mye å tenke på.
Mine kjære.
Som barn ble vi fortalt at forfedrene våre var en blandingsrase,
Donaus muldyr.
Beskjedne fotnoter i Europas historie.
Men dette var løgn.
Jeg har utført ny forskning som beviser at blodet vårt
stammer direkte fra årene på selve urborgeren.
Urborgeren var ingen myte.
Faktisk går en av hans genetiske etterkommere blant oss.
Ja, greit.
Og med hans veiledning skal vi ta tilbake skjebnen vår
som forhenværende og fremtidige konger av vårt elskede hjørne av Europa.
Tekst: Monica Mikkelsen
Norske tekster: Monica Mikkelsen